Översatt av: Rocky
FILMXY - nyaste svenska undertexterna på nätet
Min far tog dessa. Han var galen i sin kamera.
Det där är jag.
Där är Felipe och Nando.
Det där är Alex Morales, han dog direkt.
Där är Antonio, vår lagkapten.
Under 20 år, hinner man analysera en massa.
Man kommer ihåg människor, hjältedåd.
"Miraklet i Anderna", så kallade man det.
Många kommer fram till mig och säger att om dom hade varit där,
så hade dom säkert dött. Men de förstår inte.
För om man inte har varit i en situation som den,
så har man ingen aning om hur man reagerar.
Att bli utsatt för ensamhet utan att att tappa humöret,
att klara sig utan materiella ting som förenklar dagen
upphöjer dig till ett spirituellt plan...
där jag kände Guds närvaro.
Det finns en Gud som dom lärde mig om i skolan...
Och det finns en Gud som gömmer sig
i allt som omger oss i denna civilisation.
Det var den guden jag mötte i bergen.
Ett sydamerikanskt rugbylag tillsammans med några vänner och släktingar,
flyger över Anderna för att spela en match i grannlandet Chile.
- Kan du hämta lite te till mig? - Ja, sir.
- Vill du ha lite te? - Nej, tack.
Det var allt.
Kom igen! Ge mig bollen! Här borta!
Se upp!
Var bodde du i Paris?
- Ursäkta mig, tack. - Paris är inget för dig, Canessa.
- Varför inte? - Du är för intensiv.
Hur ska jag förklara det för grabbarna? Han saknas för ofta på träningen.
- Jag tycker att han är okej. - Han missade flyget också.
Jag är lagkapten. Jag bestämmer vad som är okej.
Vill man spela i ett rugbylag, måste man ge 100%. Eller hur?
Allihopa till högra sidan av planet. Nu tar vi det.
- Låt mig vara med. - Okej.
- Mamma, titta. - Vad?
- Bergen är så vackra. - Tvinga mig inte att titta.
- Bergen ser ut som stora tänder. - Oroa dig inte, vi landar om 20 minuter.
Bra. Då pratar vi om något annat. Ta en chokladbit.
Tack så mycket.
Det mulnar på lite.
- Håll dig ovanför ovädret. - Inga problem.
Vad är viktigast för dig? Rugby eller tjejer?
- Tjejer. För dig? - Tjejer.
- Men när jag spelar, så är det rugby. - Om det inte är tjejer som tittar på?
Just det.
Kom igen, vi byter sida. Jag vill se bergen.
Klättra inte i sätena, okej?
Flytta dig.
Uruguayan 571 , klartecken till 10,000 fot. Tack för det.
- Ert te, sir. - Tack så mycket.
Jag tänder lampan för säkerhetsbältena. Se till att ungarna sätter sig.
Vi kommer att stöta på en del väder när vi närmar oss.
Vi ska snart landa. Allihopa, var snälla och sätt er.
Tror du att dom hör dig?
Kom igen nu. Sitt ner.
- Ser ni? Sitt nu! - Bara du är lugn så.
Vad är det som händer?
- Kolla vad Alonso gör. - Mina damer och herrar,
ta på er fallskärmarna! Vi ska hoppa i Anderna!
- Sätt tillbaka den där och sitt ner. - Okej, okej.
Släck cigaretten.
- Herre Gud! - Är du okej?
- Nando, är allting bra? - Ja, det var bara en luftgrop.
Mamma, det skrämde mig också.
Heliga Guds moder, nej!
- Åh, skit! - Full gas. Kom igen!
Vad hände?
Är det meningen att vi ska flyga så nära bergen?
Hell dig Maria, full av nåd, Herren är med dig...
Gasa! Vi behöver mer kraft!
Jag kan inte...!
- Det har stannat.
Jesus!
Jag tror att jag är okej. Alex?
- Han är död! - Zerbino, är du okej?
Folk är skadade. Jag har bara studerat medicin i sex månader.
- Hjälp mig. - Eduardo. Vart ska han?
- Är Canessa okej? - Ja...
- Var är Eduardo? - Han gick bakåt.
- Eduardo, kom tillbaks. - Hjälp Canessa. Hjälp honom.
Lilliana!
Jag är okej.
Jag kan inte andas.
Det är höjden. Du är okej. Slappna bara av och andas.
- Vad ska jag göra? - Kolla där uppe.
Canessa! Hjälp Federico.
- Hans ben är av. - Jag är okej. Hjälp de skadade.
- Jag räddade oss genom att säga Ave Maria. - Kan du flytta på dig.
Vad ska jag göra?
- Gå ut och ta lite frisk luft. - Okej.
Bara sitt där.
Jag tänker göra rent din näsa med en näsduk.
Bobby! Bobby Francois!
- Hallå, Carlitos! Cigarett? - Ja.
Stanna hos mig, snälla.
Där är två döda i baggageutrymmet.
- Snälla! - Stanna hos Felipe.
- Stilla, frun, stilla. - Mina ben!
Ja, frun, Jag är ledsen för dina ben.
- Roy, är du skadad? - Jag vet inte.
Kom igen då. Hjälp mig. Kom igen.
Ta andra sidan. Ett, två, tre!
- Alberto. - Död.
Jag är inte död. jag har aldrig mått sämre i hela mitt liv, men jag är inte död.
Okej. Vi flyttar det här.
Var försiktig! Båda mina ben är brutna.
Hur är det med Nando?
Jag tror inte det är bra.
Det kanske är lika bra. Hans mamma är död.
- Snälla. - Andra människor är skadade.
- Jag stannar hos dig. - Tack.
- Har du en minut? - Vad, Pablo?
Det här. Är det allvarligt?
- Glöm det. Du är okej. - Tror du det?
Oroa dig inte. Hjälp mig med sätet här. Kom igen.
Här. Bind upp den så tittar jag på den senare.
Vatten.
Mamma! Mamma, jag vill åka hem! Jag vill åka hem!
Sätt ner henne här.
- Det är bäst att du kollar piloten. - Okej. Hjälp mig att flytta henne.
- Ett försök till, Mrs Alfonsin. - Nej! Ni har ihjäl mig!
Låt dem göra det, frun. De måste göra det.
Vi kanske inte ska.
Ett, två, tre, dra!
- Stopp! Stopp! Stopp! - Vi kommer att ta död på henne!
- Jag slutar nu. - Detta är hemskt!
- Okej! - Rör det inte!
- Vi måste göra lite plats här inne. - Se om hans ben.
Vatten. Vatten.
- Ge mig lite snö. - Här.
Var är radion? Vi måste anropa Santiago.
Vi passerade Curico. Vi passerade Curico.
- Min vän, radion... - Min väska.
- Hur anropar vi Santiago? - 1 1 ...300.
Jag slår numret. 1 1 , 300.
Okej.
- Den är död. Vi har ingen ström alls. - Min väska.
- Han vill ha sin väska. - Det finns inget där . Jag hittar den inte.
Vi letar. Vad finns i den?
Min pistol. Min pistol.
Nej, min vän, vi kan inte vara delaktiga i det.
Sätt denna uppe på sidan.
Mina händer är iskalla!
Jaha, det är för sent. Räddningstjänsten kommer inte att se oss idag.
- Vi blir tvungna att övernatta. - Hur ska dom hitta oss?
Oroa dig inte, det kommer dom.
Temperaturen kommer att sjunka i mörkret. Kanske 30, 40 grader.
Vi fixar det. Oroa dig inte.
- Jag fryser. - Man kan använda överdragen som filtar.
Det var en bra idé. Allihop dra av överdragen och använd dem som filtar.
- Hur är det med magen? - Bra. Fint.
Bra.
- Vem är det? - Canessa. Kom igen!
Jag trodde att det var en rock men där var han.
- Är du skadad? - Vem är du!
Mitt namn är Roberto Canessa. Jag är medicinstuderande.
Jag är medlem i rugbylaget som chartrade det här planet.
Du tillhör besättningen på planet, eller hur?
Eller hur?
- Ja. Jag är mekaniker. - Vet du hur man fixar radion?
Nej.
- Du tog den här kappan från en flicka. - Eller!
- Det är Anna Parrados. - Sätt tillbaka den på henne.
Tar du den från henne igen, så dödar jag dig.
- Ursäkta mig. - Är du okej?
- Jag går och lägger mig. - Det hållet?
Kom igen, Eduardo. Han slog i sitt huvud.
Hallå, Roberto?
- Vill du ha lite vin? - Tack.
Var fick du tag i vinet?
Hugo hittade massor av flaskor. Han tror att det var pilotens.
Det skulle förklara hur han flög sitt plan.
- Det är helt ute med oss. - Jag vet inte.
Gå tillbaks och hjälp de andra.
Vi kommer att klara oss.
Vem försöker du övertyga, Antonio?
Jag fick ingen föraning.
Så mycket för övernaturliga krafter.
Det var en bra idé med sätenas överdrag.
Tack.
- Ta lite vin. - Tack.
- Vi har alla överdragen. - Lägg dem där inne. Längst fram.
Jag dör! Kära Gud i himmelen, smärtan!
- Jag har så ont. - Det måste vara hemskt.
Lugna ner dig. Gud tar hand om dig.
Mina ben!
Gud hjälpe er för att ni inte hjälper mig! Jag har så ont!
Håll käften! Håll käften, din dumma kossa, annars slår jag dig på käften!
Jag svär till Gud, det gör jag! Håll käften!
- Gud, det är kallt! Det är för kallt! - Antonio!
Det är för kallt. Vi kommer att frysa ihjäl.
Roy! Kom igen, Roy. Vi måste täta igen hålet.
Kom igen, annars fryser vi ihjäl!
- Med vad då? - Baggage och grejor.
- Jag är så kall. - Ta en väska.
- Vad gör du? - Du också.
- Jag fryser! - Vi måste täta igen hålet.
Hjälp mig med sätet här, Rafael.
Lägg det i botten med väskorna. Hjälp mig.
Carlitos?
- Är du vaken? - Menar du allvar?
Vet du vad jag tror? Jag tror inte det är så farligt med Nando.
- Jag vet inte. - Låt oss hålla honom varm mellan oss.
Var försiktig med hans huvud. Flytta honom.
En filt.
- Hugo försöker återuppliva Nando. - Hör ni, jag har gjort tillräckligt nu!
Jag hatar de här idioterna. Håll käften annars hatar jag er också! Lämna mig ifred.
Jag mår illa i magen.
Här. Försök att sova, Javier.
Det är bara höjdsjuka. Var inte rädd.
Tack.
- Jaha, vi har i alla fall cigaretter. - Ja.
Hur ska dom hitta oss?
De måste veta ungefär var vi slog ner. Oroa dig inte, dom hittar oss.
Vad hände? Du slog i huvudet.
- Kraschade vi? - Ja.
Otroligt.
Han är död. Hjälp mig att flytta ut honom.
- Är han död? - Ja.
Hjälp mig att flytta bak honom. Vi måste hålla dem utanför kabinen.
Kom igen, Carlitos, hjälp mig.
- Hur är det med dig, Susana? - Mina fötter gör ont.
Alla som har en bruten arm eller ben borde gå ut och kyla av det i snön.
Det hjälper svullnaden att gå ner.
De har blivit för kalla.
- Hur känns detta? - Tack så mycket.
- Hur är läget här inne? - Båda är döda.
Du är mekanikern, eller hur?
- Har vi några nödraketer? - Nej.
- Nödutrustning? - Nej. Ingenting sådant.
- Vad är det för fel på honom? - Vad är det för fel på dig?
Hur är det med radion?
- Vad är det med radion? - Kan man få den att fungera?
Inte utan batterier!
Och, har vi några batterier?
Batterierna är i bakre delen, och den har vi tappat!
Han är tokig. Hursomhelst, det spelar ingen roll med radion.
Dom hittar oss med eller utan radion.
- Är du säker? - Jag tvivlar inte en sekund.
Vem är det?
Kvinnan som skrek hela natten, Mrs Alfonsin.
- Säg inte att det är hon. - Vad är det som är fel?
Jag skrek åt henne, att hon skulle hålla käften.
- Det ville vi alla, Carlitos. - Men jag gjorde det. Nu är hon död.
Jag skäms så.
- Gud, förlåt mig! - Ta det lugnt.
Fader vår som är i himmelen, Helgat varde ditt namn.
Tillkomme ditt rike, Ske din vilja, såsom i himmelen så ock på jorden.
Vårt dagliga bröd giv oss i dag, och förlåt oss våra skulder
såsom ock vi förlåta dem oss skyldiga äro.
Inled oss icke i frestelse utan fräls oss ifrån ondo. Amen.
Chokladöverdragna jordnötter, små chokladkakor,
fyra flaskor vin, en halv flaska rom och nio kex.
- Hur många är vi? - Tjugosju.
- Vi kommer att svälta. - Hör nu...
Det här vädret kan inte vara. Det kommer helikoptrar i eftermiddag.
Men vi är försiktiga och ransonerar det vi har.
Jag gillar en stor lunch.
En kapsyl vin, och en ruta choklad var.
- Jag tycker mer om en stor lunch än middag. - Kom igen. Bilda kö.
Försiktigt.
Tack så mycket för den pyttelilla chokladbiten.
Var så god.
- Fyll denna. Det är inte till mig. - Till vem?
- Nando. - Han är medvetslös.
- Han ska fortfarande få sin del. - Ge det till honom.
Kungen är generös idag.
Lyft hans huvud.
- Han ser bättre ut. - Ja. Ha ser fantastisk ut.
- Tack Gud för att vi har cigaretter. - Tusentals.
Jag kan röka tills hjärnan torkar ut.
Vad är det?
Det är ett flygplan!
Det är räddningspatrullen!
Om vi inte kan se dem, så kan de inte se oss.
- Vad är det du nynnar? - The Look of Love.
Så vackert.
Jag tänker på våra barn.
Jag också. Hemma.
Det sitter en sån här i ryggen på varje stol. Snö.
- Det smälter och blir vatten. - Du är ett geni!
Det är ju toppen. Gör fler sådana här.
Jag märker upp en ruta där ingen får pissa. Daniel, kom och hjälp mig.
- Antonio kan bli en bra diktator. - Ingen kommentar.
- Coche? - Ja?
- Spela "Humlans flykt". - Ta dig....
Man måste i alla fall säga, att det är en vacker plats.
Inte ett träd, inte en fågel, inte ett grässtrå.
Visst, ett paradis.
- Kan ni hjälpa till? Här finns massor att göra. - Ta dig, Roy!
Jag betalar för pizzan om du hämtar den.
- Hur är läget? - Låt mig få sova.
- Vad? - Canessa, se på Nando.
Jag tror att han är okej. Jag tror att han vaknar.
Ser du? Vad var det jag sa.
Gnissla inte med tänderna, du förstör ditt leende.
Fokusera på mig. Kom igen. Fokusera på mig. Fokusera på mig.
Han känner igen dig!
Vad hände?
Vi kraschade.
Min mamma?
Hon är död.
Hör nu! Glöm henne!
Din syster lever och hon behöver någon som tar hand om henne.
- Var är hon? - Du behöver vila.
Var är hon? Var är hon?
Jag är här nu.
Det är ett flygplan! Kom igen!
- Kan dom se oss? - Klart att dom kan!
Här är vi!
Han signalerade med vingarna!
- Vingarna signalerade! Jag såg det! - Såg du det också?
Jag visste att dom skulle hitta oss! Jag visste det!
Vi är räddade!
Vi ska åka hem!
Pizza åt alla!
Vi ska åka hem, Federico!
- Hur är det med er? - Fint.
Bra. Drick lite av detta.
- Men ransoneringen då? - Dom har sett oss. Drick.
- Antonio sover. - Roy sover också.
Han till och med sover i Antonios takt. Han är som en hund.
Carlitos, skicka pottan.
- Hur kommer dom att rädda oss? - Helikoptrar.
- Ett stort flygplan. - Här finns ingenstans att landa.
- Vi landade. - Ja, visst! Vi landade ju.
- Vad är det där? - Choklad.
- Det ska ju bara vara en dag. - Han har rätt. Ge mig en bit.
Borde ni göra så där?
Varför inte? Det är över. Dom kommer ju i morgon.
Vi borde vänta tills vi ser dem.
- Hur känner du dig? - Inte så illa. Dags att äta?
Ja.
- Var är dom? - Dom kommer.
Det blir snart mörkt.
- Vad fan är det här?! - Vad står på?
Håller jag på att bli galen? Jag måste vara på väg att bli galen.
Vem har varit i lådan?
Vilken gris har varit i den här lådan?
Vet du inte att du leker med våra liv?
Där är nästan ingenting kvar!
Varför tog du inte en kniv och skar halsen av oss när vi sov?
Vem var det?
- Vem var det? - Det var jag.
Jag tror inte det är sant!
- Jag trodde att dom skulle hämta oss. - Det kan bli en landräddning!
Dom kanske måste gå hit! Det kan ta dagar, en vecka!
Vi har inget att äta! Vi är fångade!
Jag vet, men jag trodde att dom skulle komma i morse.
Vem är du som riskerar mitt liv?
- Vem är du mot oss? - Det var inte bara han. Det var jag också.
- Jag också. - Jag drack vin.
Jag åt choklad.
Alla gjorde det utom möjligtvis Javier och Lilliana.
- Jag gjorde det inte bara för att jag mår illa. - Det gör väl jag med!
Är jag ledare över den här gruppen?
- Jag vet inte. Är du? - Jag är lagkapten i laget.
Är detta fortfarande ett lag eller ett gäng banditer ute efter varandra?
Svara mig!
- Skall vi rösta? - Det behöver vi inte. Du är vår ledare.
Svara på detta, Antonio. Om dom såg oss, även om det är en landräddning,
varför har dom inte släppt ner mat?
Det skulle dom kunna. Dom skulle ha gjort det nu.
Jag har en idé om hur vi kan bygga två hängmattor till Federico och Alberto.
Det skulle vara bättre för deras ben. Hjälper du mig, Zerbino?
- Visst. - Jag hjälper också till.
Jag såg några stag och remmar. Jag vet att vi kan fixa det.
Det har gått fem dagar. Detta är den femte dagen.
Jag är hungrig.
- Lyft upp den. - OK.
Precis som ny. Okej, vi behöver två bälten till.
- Titta! Det är en radio! - Jag önskar att det hade varit en sändare.
- Fungerar den? - Jag hör brus.
Ge den till Antonio direkt innan han börjar gapa.
- Blir vi klara här innan det blir mörkt? - Visst.
Jag hör något. Vi måste fixa en antenn.
Var är flygplanen? Var är flygplanen?!
- Hur är det med henne? - Jag vet inte. Hon sover.
Och hur är det med dig, Nando?
Med mig? Fint. Oroa dig inte.
Inga helikoptrar ännu.
- Hon är döende. - Det vet du inte.
Och när hon är död, så tänker jag ta mig bort från de här förbannade bergen,
tillbaks till min far, tillbaks till mitt rum i mitt hus.
- Hur då? Du fryser ihjäl. - Inte om jag har tillräckligt med kläder.
Du skulle svälta ihjäl.
Du kan inte klättra i bergen på en chokladbit och en mun vin.
Du skär jag ut lite kött från piloterna.
Det var ju ändå dom, som fick os i den här knipan.
- Hur mår du? - Okej. Och du?
Det är bättre. Jag ligger inte på golvet i alla fall.
- Precis. - Hur är det med ditt ben?
Jag vet inte.
Mina är inget vidare.
Det ordnar sig.
Har du tittat på Albertos ben?
Ja.
Albertos ben är mycket värre än mina.
Alberto och du har problem båda två.
Jag ska säga dig en sak, Roberto.
Mitt namn är Federico Aranda och jag ska ta mig tillbaks.
Alberto är i sämre skick än jag. Vi måste hålla ett öga på honom.
Håll käften! Håll käften! Du får inte säga så!
Allt jag sa var...
- Säg det inte igen. - Vad står på?
Antonio hörde på radion att inga plan har sett oss. Ännu.
- Det ser illa ut. - Håll käften!
- Vi måste klättra, hitta planets stjärt. - Batterierna är där.
Då kan vi fixa radiosändaren, och signalera efter hjälp.
Vi måste göra någonting. Vi kommer att svälta ihjäl. I morgon klättrar vi.
- Hur mycket längre är det? - Kom igen!
- Jag kan inte! Det är så svårt att andas.
Kom igen. Nu kör vi på igen.
Nu gör vi det! Så där ja.
Ta tag i mina fötter. Håll fast!
- Jag har dig! - Håll i!
Dra upp mig! Dra upp mig!
Det var fruktansvärt.
Jag skulle behöva lite syre.
Ja. Jag också.
Vi blir tvungna att gå tillbaka.
Det var svårare än jag trodde. Jag är så svag.
- Vet du vad Nando sa? - Vaddå?
Han sa att om han blir för svag, så skulle han äta en av piloterna.
Du vet, för att dom kraschade planet.
Vi måste tillbaks. När solen går ner, så blir det kallt.
Piloten sa att vi just hade passerat det. Där, en bra bit in i Chile.
Var hittade ni kartan?
- Jag hittade den. - Han gör en stor grej av det.
Dalen öppnar sig bara åt öster. Den leder djupare in i bergen.
Vägen ut ur bergen är västerut. Åt väster ligger Chile.
Här borta ligger Chiles gröna dalar.
- Glöm det. - Alberto har en karta.
Det behövs mer än en karta för att ta sig ut.
En liten kulle var ju för mycket för oss. Vem ska klättra över ett berg, Superman?
På den här höjden, utan mat, vi är svaga som kattungar.
Jag säger det rakt ut.
Antingen blir vi räddade, eller så dör vi.
Tiden är inne. Inget mer skitsnack.
Vi måste be. Vi ber våra böner nu.
Jag tänker inte be några böner, Carlitos. Jag är inte religiös.
Be inte då. Så får du se om Gud räddar dig.
Någon annan som vill chansa på det viset, så var så god!
Hell dig Maria, full av nåd, Herren är med dig.
Välsignad är du bland kvinnor
och välsignad är din livsfrukt, Jesus.
Heliga Maria, Guds moder
Bed för oss syndare, nu och i vår dödsstund. Amen.
Jag är inte Gud, vet ni? Jag kan inte rädda er.
Jag kan inte hållas ansvarig.
Jag försökte för jag är er lagkapten, men vem kan klara av det här?
Vem har den styrkan?
Var inte dum. Du har rätt, du är inte Gud.
Ta inte på dig så mycket så känner du dig bättre.
Alla vet att du har gjort massor för att hålla ihop oss.
Jag kan inte hjälpa det. Jag tänker på min mamma.
Jag tänker på mina barn. Det är likadant för mig.
- Och du ska träffa dem igen. - Det vet jag. Det vet jag.
Susana är död.
Min syster är död.
Jag är ledsen, Nando.
Jag behåller henne hos mig i natt, och i morgon tar jag ut henne.
Hon behöver inte sin kappa längre.
Jag tror inte mina öron, Roy.
Jag tror inte mina öron.
Dom har ställt in sökandet. Dom har gett upp.
Dom tror att vi är döda.
Jag ska döda dig! Jag ska döda dig! Du lovade mig!
Vad står på?
Jag hörde det på radion. Dom har avbrutit sökandet.
Upp med dig. Det är bäst att vi berättar för de andra.
Jag kan inte. Då försvinner hoppet hos alla.
Vad är det som är så bra med hopp?
Daniel! Samla ihop alla.
Okej, okej. Är alla här?
Ja, vi är här.
Okej. Lyssna nu, jag har något att berätta.
Goda nyheter, dom har avbrutit sökandet.
Hur kan det vara goda nyheter?
Jo, det betyder att vi ska ta oss här ifrån på egen hand.
Vi ska rädda oss själva. Chile ligger västerut, eller hur?
- Det är riktigt. - Han är galen!
Det kommer inte att fungera. När vi försökte, hade vi ingen styrka.
- Det är sant. - De var för att ni inte hade någon mat.
Om letandet är avbrutet, så är vi ensamma, och vi måste äta!
Äta vad då?
- De döda? - Nej.
Han menar att vi ska äta de döda.
Just det.
Vi ska äta de döda. Det är vad vi måste göra.
- Nando har rätt. - Jag tror inte det är sant!
Du också, Roberto? Ni pratar om att äta människor!
Jag pratar om att äta kött så att vi inte dör.
- jag kan inte göra det. - Det är avskyvärt.
Det är avskyvärt, än sen?
Om mitt sår behövde tvätts, så hade du väl gjort det även om det var äckligt.
Men jag hade inte ätit dig.
- Håll käften! - Förlåt.
Tror du att vi har en själ som lämnar kroppen?
- Jag vet inte. Jag är inte någon präst! - Okej.
- Jag vill inte diskutera det. - Vi måste. Vi svälter.
Om själen lämnar kroppen, så är kroppen bara ett skal.
Det här är början på slutet.
Det som ligger där ute i snön är bara kött, Antonio. Mat.
Jag gör det inte. Jag dör hellre. Jag fruktar Guds dom om jag gör det.
Det var han som satte oss här.
han gjorde det kanske, för att se vad vi skulle göra, för att se om vi var civiliserade.
- Gud bryr sig inte... - Hur fan vet du det?
låt Tintin tala. Han brukar aldrig säga något.
Jag har alltid trott att Gud vill att vi ska resonera, kämpa för att leva.
- Till vilket pris som helst? - Nej.
Vi får inte mörda oskyldiga för att överleva.
Vad händer med vår oskuld om vi överlever som kannibaler?
- Jag är ledsen, jag kan inte göra det. - Jag är med dig.
Jag tror inte att jag skulle kunna. Hur skulle vi kunna återvända?
Du skulle kunna återvända levande. jag tror att dom hade föredragit det.
Skulle du kunna gå ut och skära kött från en människokropp, och äta det?
Ingen av oss kan bestämma någonting som det här.
- Vi är ensamma här. - Vi kunde lika gärna vara på månen.
Det måste ha funnits situationer som den här förut, de första människorna.
Jag vet inte. Det finns inget annat att göra än att be.
Och?
De tänker be. De bestämmer sig i morgon.
Vad har vi gjort för att Gud ska be oss äta våra döda vänners kroppar?
Vad hade de tyckt?
Jag vet inte.
- Jag kan inte sova. - Slösa inte på batteriet.
Jag vet att om jag dog,
om min döda kropp hade hjälpt dig att överleva, så hade du fått använda den.
Om jag dör och ni inte äter mig, så tänker jag komma tillbaks och sparka er i arslet!
Den var bra.
Ta min hand och lova mig. Vem som än dör, går med på att...
min kropp får användas till mat.
- Okej. - Jag lovar...
- Jag håller med. - Jag också.
- Jag är med... - Jag också.
Jag tänker.
Ja.
Kan ni lova mig, om ni äter mig,
att ni äter upp allt på talriken?
Gud vare med er alla.
- Hur är det med magen? - Fint.
Får jag se.
- Ser bra ut. - Vad var det jag sa.
Du skulle varit död.
- Så vad tycker du, Tintin? - Jag tycker att vi ska äta.
Om vi gör detta, kommer det aldrig bli samma igen.
Det är som nattvarden. Vi lever genom deras död.
Folk kommer att förstå.
Den här borde vara bra att skära med.
Okej. Ge mig den.
Det är jättesvårt att skära.
Köttet är nästan fruset. Jag tänker äta den här biten.
Någon får ta denna.
Någon får ta detta och äta det. Kom igen!
Om jag har kött i min mage så tänker jag göra någonting.
Var har du varit?
- Ni tog väl inget från min syster? - Nej.
Det var ingen kvinna. Jag vet inte vem det var.
Hur äter de andra?
- En efter en. - Bra.
Jag ska göra vad jag kan. Jag är stark när jag är stark.
När jag inte är det, så är det din tur. Gud, hon var så vacker.
Fan också! Dom gick utan mig?
Du kan inte gå om du inte äter.
- Dom har gått för att leta efter bakdelen. - Batterierna! För att fixa radion!
Nu ser man dem inte längre.
Se på det!
I kväll, ber vi för klättrarna, att dom kommer tillbaka.
- Så du får också be, Fito. - Jag har ju sagt, att jag inte ber.
Hell dig Maria, full av nåd, Herren är med dig.
Välsignad är du bland kvinnor, och välsignad är din livsfrukt...
Ät det här. Ät det!
Tror du att dom är okej?
Nej. Som dom var klädda...
Det var säkert minus 35, 40 i natt. Dom är döda.
- Det är solen. - Nej, vi drömmer.
Vad...?
Det är solen. Tack gode Gud!
Titta! Det är ett säte från planet!
Det är tungt. Hjälp mig!
Klar? Nu!
Han måste ha brunnit.
Vad gör du?
Jag tar hans plånbok och annat, till hans mamma.
Här borta är fler.
Så vi håller räkningen på de som fortfarande saknas. Tre totalt.
- Mina fötter börjar bli kalla. - Vi borde gå tillbaks.
Ska vi testa en sak?
Varför luktar det så illa även om man rengjort det?
Det är infektionen. Jag gör rent det igen i kväll.
Se inte så bedrövad ut, Roberto. Lär dig av Alberto.
Ingenting stoppar honom.
Jag har övergivit den katolska kyrkan och gått över till Utopia.
Bra för dig, Alberto.
Och för min del, är mitt namn Federico Aranda och jag tänker återvända.
Hur är det med Federico?
Han har kallbrand, tror jag. Jag vet att Alberto har det.
Kolla på detta! Kolla in!
Se upp!
Ta det lugnt!
Dom dog inte, Roberto. Allting kan hända.
Vi hittade en del av vingen. stjärtpartiet måste vara där någonstans.
Här är planen. Vi väljer ut ett gäng som går efter stjärtpartiet.
- Jag kan gå. - Jag också.
Vi ger gänget de största matransonerna och de varmaste kläderna.
Och om en vecka, går vi och letar upp batterierna och startar radiosändaren.
- Det blir kallt där uppe. - Jag kan inte göra det igen.
Inte jag heller.
Jag behöver mer pengar.
Här.
Jag önskar att vi kunde göra upp eld varje kväll,
och att någon kunde hämta pizza.
- Jag betalar om du går. - Nej, jag insisterar. Jag betalar, du går.