FØLGENDE ER BASERET PÅ EN SAND HISTORIE
Da Stephen og jeg gik ud af skolen i '73, -
- stod det halve af Sydafrika i flammer.
Politiet skød sorte børn som var de kaniner,
- mens den anden halvdel drak Pina coladas på deres "hvide" strande.
At vokse op under apartheid, betød at folk blev adskilt på grund af hudfarven.
Da vores øjne åbnede sig, så vi virkeligheden i øjnene.
Jeg er født sådan her, og jeg skammer mig ikke!
Det, vi altid havde accepteret, blev nu afvist.
Vi ønskede ikke et liv, baseret på løgne og forskelligheder.
Vi ville kæmpe for et mere demokratisk og frit Sydafrika.
Ikke baseret på racediskrimination.
Medmindre vi ville opgive vores fornemme hvis liv, -
- og handlede, så var ordene meningsløse.
Vi valgte den mest radikale løsning.
Og uden tvivl det største brag.
Vi sluttede os til det forbudte African National Congress...
... og udførte anti-apartheid-missioner med vores sorte og asiatiske søskende.
Vi spredte budskabet om, at frihed og lighed skal kæmpes for.
- Kom så! - Skal vi ikke se?
Det har vi ikke tid til. Lad os...
De nærmer sig os.
Hov! Bliv der!
Omkostningerne var større end vi begge forestillede os.
Jeg har pengene. Pas på, de ikke finder dem.
Så får du yderligere 12 år.
- Du må ikke appellere. - Aldrig røvslikke en facist-dommer.
Giv mig dem.
Uanset hvad der sker derinde, så giv ikke op.
Nej.
Gå nu. Jeg elsker dig.
Okay.
Alle bedes rejse sig.
Staten mod Timothy Jenkin og Stephen Lee.
Roser til anklagemyndigheden. Sagen er fremlagt flot.
17 beslaglagt enheder, -
- til 26 bomber er ikke nogen lille sag.
Men at fremlægge skadelige aspekter af denne ANC-ideologi, -
- at alle racer er lige og den slags, -
- er det stærkeste kort i jeres sag.
Hvis jeg har forstået korrekt, -
- er en af de tiltaltes fædre en fremtrædende farmakolog -
- og den anden en menneskeforsker.
Dette land opfostrede jer.
Det gav jer liv, og alt det nødvendige.
Og så vælger I at give dette tilbage?
Staten Sydafrika vil nu fortælle den pris, I skal betale for det.
Således...
Tiltalte nummer et. Manden bag bomberne, Timothy Jenkin, -
- idømmes 12 års fængsel.
Tiltalte nummer to. Den medskyldige, Stephen Lee, -
- idømmes otte års fængsel.
Begge skal afsone i Pretorias fængsel for hvide mænd.
Det var alt.
Alle bedes rejse sig.
Sæt dig!
Pis! Skyd ikke!
Lad os tale om det. Lad mig...
I holder jeres kæft derinde!
- Hvad så? - Hvad så?
Endelig er bombemændene her.
Efter jeres fup og fiduser er I kun små rotter nu.
Ingen har tvunget jer til at forråde jeres land og race.
I er hvide Mandela'er.
I er de mest vildledte.
Van der Merwe!
Læs op.
Ingen kuglepenne, radio eller aviser.
Ingen politisk snak. Ingen pakker større end en kuvert.
Besøg en gang om måneden med godkendelse.
Ingen seksuel aktivitet på området.
Her! Stå ved linjen.
Træd over. Åbn døren.
Gå.
Op til linjen.
Fortsæt.
Gå.
Videre.
Gå ind.
39378.
Gå ind.
Vend om.
Gå ind!
Okay, puselus!
Lysset slukker kl. 23:00. Alarmen lyder klokken 5:00. Morgenmad kl. 7:30.
Cellerne skal være rene som på en tallerken.
Hvis I overholder det, får I et langt og lykkeligt liv.
Nu... total stilhed!
Træd væk fra døren.
Den bedste lur i årevis. Det kunne jeg vænne mig til.
Idiot.
Gå nu.
Fart på, folkens.
Ti stille.
Gå. Gå.
Kom så.
Sæt dig.
Tak.
Sæt dig ikke derovre. Vi er opdelt, min ven.
De går med blå bluser af en grund.
- Medmindre du vil sidde ved mordere. - Nej, her er fint.
Kitson.
Fald så til ro.
Hvad var det?
Må jeg sidde her?
Må jeg...?
Vi har hørt om jer to.
- Vi har også hørt om dig. - Ja, det er en ære.
- Hvor mange år? - Otte til mig. 12 til ham.
Vi har dog ingen planer om at blive så længe.
Hold fast i den vrede.
Det minder en om, at der er en anden verden derude.
Ingen sagde stop. Afsted!
Åh gud.
D' damer, vi kalder ham her for 'grødhoved'.
Et slag for hver gang, du dummer dig.
Forpulede møgsvin.
Kom så i gang.
God dreng.
Noget sinker dig.
Gemmer du på noget?
På den måde du løber, har du både øl og glas oppe.
Cigartuber. 360 stærke.
Dyr smag.
Lad mig vise jer rundt.
Hvis I nu skulle undre jer, så er den 20 fod høj.
Pigtråden er som en modhager, der graver sig ind i huden.
Projektører. Tænd fra solnedgang til solopgang.
Dækker hele gården.
Bevæbnede vagter hele døgnet.
De vil hellere end gerne pløkke huller i jer.
Alle tunneler her, fører tilbage til fængslet igen.
Bortset fra den mur, der flugter med en offentlig gade.
Jeg kendte en engang.
Uanset hvor meget han prøvede, kunne han ikke få pengene ud.
Der gik betændelse i skidtet.
Alle der kommer herind, tror at de kan bryde ud med det samme.
Vi er samvittighedsfangere. Det er anderledes for os.
Vi er krigsfangere.
Det er det samme. Jeg har et gemmested.
Jeg gemmer dem for dig. Få dem ud, før du rådner derinde.
Han hælder koldt vand på enhver med en plan.
Jeg taler ikke med ham.
- Så nogen har forsøgt? - Nogen når ikke langt...
... andre lidt længere, men ingen er sluppet ud.
- Der er en første gang for alting. - Lige præcis.
Det er vores pligt. At undslippe dette "samvittighedsfangeri".
Hvis I har en plan, så er jeg med.
Cellen er af beton. Man skal ud af døren.
Sig til, når I har noget.
Tilbage til cellerne.
Alle fængsler har en alderspræsident.
For os var det Denis Goldberg.
Han har fået fire gange livstid for at føre revolution...
I Mandela og Sisulus fodspor.
Han var kongelig.
DAG 23
I mange nætter stirrede jeg på låsen.
Jeg gennemgik hundredvis af idéer.
Og derefter endnu flere.
Låsen stirrede bare tilbage, hver eneste aften.
Og så gik det op for mig.
Man behøver ikke vide alting.
Man skal bare vide nok.
Man begynder med det man ved, og arbejder baglæns.
Vi har noget.
Ikke noget med at grave.
Nej, vi laver nøgler.
- Hvad? - Vent.
Jeg har tegnet låsen med en blyant og papir...
Vil du lave en nøgle af blyant og papir?
- Nej, af træ. - Du er skør. Den brækker.
Ikke hvis man kører modsat årerne.
- Nøgler laves ud af metal. - Var der ikke en første gang af alt?
Okay. Hvor får I træet fra?
- Fra værkstedet. - Ti stille.
Tre minutter.
Kom i sving.
Stille.
Kig på nøglerne, når han kommer over.
Kig nøje efter.
Er du blevet vanvittig?! Hvad fabler du om?
- Hvad foregår der? - Ikke noget. Vi taler bare.
Ikke meget fred blandt jer hvide Mandela'er.
Nej, nej...
Lad de sorte om det.
- I ryger i cellen nu. - Det er latterligt.
Rydder I op eller hvad?
- Han gjorde ikke noget? - Vil du lege med ham?
Så leg stilleleg. Grødfjæs, kom herhen.
her!
Vær stille!
Gør rent!
Næste!
Næste fange.
Næste.
Vi holder!
Pis!
Idiot.
Stop!
Kun Lee. Alle andre kan gå.
Følg med.
Her!
- Dit blik er meget intenst, Jenkin. - Undskyld.
"Undskyld, min herre."
Undskyld, min herre.
Vi skal blot lave en kompliceret nøgle...
Lave en kompliceret nøgle, -
- og få den ind i nøglehullet på den anden side, -
- af den tykke jerndør, som vi slet ikke har adgang til.
Total vanvittigt.
Jeg er vild med det.
Sådan!
Nej!
Tim! Tim!
Der kommer nogen. Skynd dig.
Nej, kom nu ud.
Tim!
Kom nu!
Jeg slog en dreng i skolen.
Hvorfor?
Han kaldte mig idiot og sagde jeg ingen far har.
Men det passer ikke.
Undskyld.
Hvad har jeg dog gjort?
- Er du sur på mig, far? - Nej.
Jeg er slet ikke sur.
Dette er den bedste dag i mit liv, -
- fordi jeg kan se dig.
Mor sagde, at når du kommer ud, har jeg skæg og er 23 år.
Passer det?
Jeg lover dig... Jeg bliver her ikke meget længere.
- Flyt dig! - Stop, du skræmmer ham.
Opfør dig ordentligt, ellers må barnet gå.
- Hvad er der galt med jer? - Det er slut. Få kvinden herind.
- Okay, jeg beklager. - Få ham ud, samtalen er slut.
- Kom, Antoine. - Det var mindre end 30 minutter.
Jeg beder jer.
Hvad er der sket med hendes visum?
De har taget det igen. Vi vil appellere.
-Samtalen er slut. - Er hun okay?
Hun afsluttede med, "Glædelig bryllupsdag."
Nu er det nok med det franske pis!
Hun flytter til Bordeaux. Jeg beklager.
- Far! - Stop med at råbe!
Far!
Fjern dig!
17. Afsted!
DAG 142
15 sekunder.
Hvordan har din søn det?
Okay, lad os gøre det igen.
Løb!
- Han havde et dårligt besøg. - Det hørte jeg.
Hvordan går det med din far?
Jeg aner det ikke.
Han er syg.
Vi skal ud herfra.
Jeg tror, jeg har en idé.
Antoine lavede en drage til mig.
Den har en lang tynd tråd på.
Jeg kan binde nøglen i begge ender og sende den over.
Voila.
Jeg kan lide ideen.
- Nej. - Hvad er der?
Hvis du ikke kan dreje den, er det nyttesløs.
Nytteløst?
Okay...
Hvad kan så få os hertil og hertil?
- Som vi har adgang til herinde. - Nemlig.
Det er derfor, det er smart med snoren.
De vil aldrig finde ud af...
Godaften, min herre.
Hvad talte I om?
Ingenting. Vi talte bare sammen.
Og gør rent. Rene celler, rene hjerter.
Måske.
- Han er gået. - Hvor længe stod han der?
- Hørte han noget? - Vi talte ikke om noget ulovligt.
Hvis han spørger os, så snakkede vi om tråde.
- Til at hænge koste op. Intet andet. - Øjeblik.
Giv mig den.
Sådan.
- Prøver... - Har du den?
- Ikke helt. - Er der mere?
Åh nej.
Pokkers.
Okay.
Ja...
- Hvad så? - Se.
- Jeg sov ikke hele natten. - Gjorde du det?
- Ved begge døre. - Seriøst?
- Åbnede du begge døre? - Ja, det gjorde jeg.
Fremragende.
Skrammel?
Godt arbejde.
Vi når ikke at se det blomstre.
Det er gaden udenfor.
Hvad er det for en larm?
Pas på.
Pokkers.
Hvad lavede han her?
Han tog mit affald.
Ja, det så jeg, smarte. Han har ikke havepligten.
Hvorfor henter han fra dig og ikke ham?
Fra nu af...
Rydder du dit eget lort op.
Javel, min herre.
Kaptajnen har strammet op. Det er derfor, de er på vagt.
Så inden du gør det du gør, så slip væk fra snigskytterne.
- Vi finder ud af det. - Vær forsigtig.
Fejler du, får du 25 år, hvis du er heldig.
Eller en kugle i hovedet, hvis du ikke er.
Skytten er total psykopat.
Han skød nogle børn i Joburg, og kom herhen for at køle ned.
Jeg holder øje for jer.
Men jeres plan er dømt til at mislykkes.
Jeg håber, du en dag vågner op og kan se det.
Du er ung. Og jeg kan lide dig.
Men du er del af en bevægelse nu.
Det, du gør, berører alle.
Ja, så hjælp os.
- Vi kan vel også åbne 20 døre. - Du aner ikke hvor mange de er.
Om der så er 100, har du en lås, kan du lave en nøgle.
Hvad med gaden udenfor? Vi har brug for tøj og lignende.
- Hvordan kommer vi ud af landet. - Vi arbejder på det.
- Vi ved for lidt. - Vi finder ud af det.
- Du skal have tålmodighed. - Det skal du have med os.
Tag tålmodighed fra de andre. Jeg har ingen.
Jeg har været her 20 år.
Og en gang om året giver de mig 30 minutter.
30 minutter alene med min søn.
De prøver at knække os.
Ikke mere tålmodighed.
Vi kæmper imod.
- Han er uberegnelig. - Han har taget et valg.
- Er du...? -Hør her!
Vi er alle på samme side.
I fængslet er intet det samme, -
- og alligevel ændrer intet sig.
Rutinen er det eneste der giver tiden mening.
Så du bruger den. Du bruger det hele.
Du finder en revne i deres beskyttelse, -
- og afslører det hele, -
- dag efter dag.
Og gennem de revner, -
- i de uundgåelige fodnoter af fængselslivet...
Er sejren hjemme.
Sådan slår du fascister.
En modstandskraft efter den anden.
- Kitson. - Hvad så?
Bestemmer du stadig over filmskabet?
- Jeg skal derhen i aften. - Hvornår får du nøglen?
Din bestilling.
- Nu kan jeg se alt tydeligt. - Lille lort.
Forresten...
Den lille rotte, du hang ud med...
... blev grillet for tre dage siden.
De måtte tænde to gange.
Der var kramper og skum.
Bevæbnet røveri, og han får uddannelse og lovbestemt begravelse.
Det var mere end hvad hans familie kunne give ham.
Nyd dine briller.
Jeg giver ikke op.
Kom nu. Ind med dig.
Nej, nej...
Okay.
- Vi prøver den. - Ja, okay.
Pas på den ikke knækker.
- Det er nok. - Vent.
Det er nok, kom.
For satan da...
Lad den være. Kom nu.
Stil jer ud foran jeres celle.
- Er du syg, Jenkin? - Nej, kaptajn.
Et auditivt problem? En infektion?
- Nej, Kaptajn. - Okay.
Klokken ringede og du hørte den. Hvorfor vågnede du ikke?
Beklager, Kaptajn.
Beklager du? Det rørte mig godt nok.
Nu skal du høre... Når du hører frokostklokken, -
- og aftensmadsklokken, så bliver du i din celle og får ingen mad.
- Hvad siger du til det? - Jeg beklager inderligt.
Beklager du inderligt nu?
Du sluttede dig til en terroristbande med beskidte rottweilere, -
- som tyggede på dig og spyttede dig ud, -
- og nu hænger du på mig herinde.
Og 20 års erfaring fortæller mig, -
- at du ikke hørte klokken, fordi du er træt.
Og du er træt, fordi du ikke sover.
Hvorfor sover du ikke?
Jeg spurgte om noget.
- Jeg beklager, Kaptajn. - "Jeg beklager, Kaptajn".
"Jeg beklager, Kaptajn." Nej, jeg kan lugte det.
Jeg beklager...
Sov aldrig når min klokke ringer!
- Hørte du mig denne gang, Jenkin? - Ja, Kaptajn.
Stil dig udenfor.
Nej, stå der. Se på mig, når jeg taler til dig.
Jeg beder dig. Det er min søn.
Se på mig, når jeg taler til dig. Bliv stående der.
Det er af min søn. Jeg må gerne have et billede af ham.
Nej, nej...
I rører dem ikke!
- Rør mig ikke! - Ned på knæ!
Nej! Det er mine!
Det er mine! Din facist!
Det er mine, din facist!
Rør dem ikke! Det er mine!
I gør det ikke! Det er mine!
Ikke mere hundelort herinde.
Jenkin! Herhen!
- Ikke mere af det lort. Forstået? - Javel, Kaptajn.
Jeg forstår ikke, hvad I vil med alle de dumme billeder.
Du gik glip af et besøg. Er det sandt?
Ja, på grund af sygdom.
Det er altså det, de siger til dig?
Hvad er det?
Det...
Det er til billeder.
Sikke da en dum idé.
Du er lidt af en husmor, ikke?
Fint.
Der er noget.
Der er noget, og jeg skal nok finde det.
Gør rent.
En til?
Lad os gå.
Jeg begravede mine nerver, så dybt jeg kunne.
Men hvad man skjuler, kommer også ud.
De natlige panikanfald, kom oftere og oftere.
Men hver hindring, viste nye måder at se tingene på.
Så hele fængslet blev et gemmested.
Bogomslag.
Revner i væggen.
Vasketøjspakker fyldt med sæbe.
De blev frihedens agenter.
Og når en dør lukkes, -
- åbnes der en ny.
Mange af dem med nøgler, jeg havde lavet.
Frihed er en simpel idé.
Måske derfor, det er så nemt at miste.
DAG 404
Okay.
- Der er et hul her. - Kun når du rører det sorte.
Du skal opereres. Det skal ud.
Ikke igen, for fanden.
Bliv der!
Loggie! Den elektriske dør!
Vi står og venter!
Loggie! Åbn døren! Tryk på knappen!
Åbn den forbandede dør! Loggie! Vågn op!
Det var godt.
Til højre.
Afsted.
Rejs dig op!
Over de sidste måneder, har vi lavet 39 nøgler, -
- til 15 separate døre i fængslet.
Vi er gået fra cellerne til korridoren, og ned til administration -
- på 404 dage uden at blive set.
Vi vil dele det med jer.
- Hvorfor vil I ikke med? - De bygger et vagttårn udenfor.
- Det virker ikke endnu. - Tror du.
At løbe rundt og lege med træ, -
- og at overleve derude, er to vidt forskellige ting.
Der er ingen steder at tage hen.
Vi kan tage til Mozambique og bagefter Tanzania.
- I lytter ikke. - Jeg har fået nok.
- Vis noget respekt. - Hvorfor?
Nu er det nok. Jeg foreslår...
Vi kender din beslutning, kæmp indefra.
- Vi er ikke enige. - Skal vi bare følge dig nu?
- Følg jeres samvittighed. - Er du min samvittighed?
Om nødvendigt.
Alt andet end flugt er en pagt med djævelen selv.
Regeringen ødelægger alt vi står for, og vores inaktivitet er med til det.
Hver dag herinde, hjælper blot dette regime.
Sådan er hvide sydafrikanere måske? En masse ord, ingen handling.
Det var respektløst!
- Husk, hvem du taler med. - Jeg ved godt, hvem jeg taler med.
- Jaså? - Ja.
Ingen handling? Sig det til Mandela eller Sisulu.
Eller nogen af os i Rivonia! Vi gjorde alt, hvad vi kunne i '64!
Jeg står stolt ved mine brødre på Robben Island!
Arresteret sammen, dømt sammen, om nødvendigt, dør vi sammen.
Sikke en gang vrøvl! De ville alle sammen flygte.
Men det kan de ikke, fordi de ikke har vores våben.
Men vi har vores fællesskab.
De vil udspørge os, torturere os i flere måneder, -
- måske endda år. På grund af jer. - Så kom med os.
Forlæng I bare jeres domme. Vi skal ingen steder.
Hvor vover I at komme her og sige, hvad vi skal.
Jeg har været i fængsel, fra før I vidste, hvad apartheid var.
Jeg måtte også se mine børn vokse op, gennem det lille besøgsvindue.
Jeg har siddet 15 år af mine fire gange livstid.
Det bliver ikke nemmere.
Men frøet skal sætte rødder i jorden, før man kan nyde træets frugter.
Det er prisen, vi alle må betale.
- Hellere det end at stikke af. - Vi stikker ikke af.
- Så bliv og kæmp. - Det er sådan her, vi kæmper.
- Vi kan tage afsted i aften. - Og når I bliver fanget?
Når vi bliver fanget...
Så kan I komme tilbage fra de døde.
For de brødre I taler om.
Men I gør det ikke.
Jeg tror, at I vil se tilbage på dette øjeblik, -
- og fortryde denne beslutning resten af jeres liv.
Kom. Vi prøvede.
Glædelig jul.
I lige måde.
Ind.
Pokkers.
Det er vist for sent, at stoppe tanden i at falde ud.
Eller er det til at bytte med de gorillaer?
- Få dem ud! - Ud med dig, tandfe.
Ud af min celle.
Latterligt.
Jeg spilder min tid herinde! Jeg lover dig knægt!
Gudskelov.
Græder som en lille pige.
Held og lykke.
Det er ikke for sent at komme med.
Sørg for at slippe ud. Er det forstået?
Kom så.
Hvordan kan de dog finde noget herinde?
Vent.
Hvad er nu det?
Kom så.
- Hvor er papirclipsen? - Den må være her.
Luk den nu bare.
Min herre! Jeg skal bruge dig!
Min herre! Min herre!
Okay, så er det nok!
Stop, jeg skal tilbage.
- Hvorfor? - For at åbne den elektrisk dør.
Sådan.
Ja!
Kom nu.
Okay.
Kom nu.
Okay, afsted.
Okay. Værkstedsnøgle.
- Rund spids. - Bare værkstedsnøglen.
- Besøgsrummet. En rund spids. - Det er ikke den, vi skal bruge.
- Det er en rund spids. - Prøv nu bare dem begge.
Nej. Der kan du se.
Tak.
Det er okay, fortsæt.
Flyt dig.
Kom nu.
Du skal trykke den helt ind.
Porten står åben. Jeg kan se gaden.
Vi klarede det.
Du godeste.
Jeg vil aldrig glemme dette øjeblik.
Okay...
Okay, næste.
Næste.
- Trykker du den helt ind? - Ja... Giv mig en anden.
Jeg har ikke flere.
Det er den sidste, vi har.
- Hvad skal vi gøre? - Vi må gå tilbage.
Tilbage? Jeg vil hellere skydes.
- Vi har ikke andre valg. - Vent lige lidt, venner.
Ja, måske...
- Hvad? - Mejsel.
Hvad har du gang i?
Nej!
Nej! Stop! Leonard!
Vi bliver opdaget!
De vil vide, vi gjorde det.
Skruetrækker. Jeg skal dybere ind.
Man kan høre det i korridoren.
Lad mig se.
Se, den kommer nu.
Den nærmer sig.
Giv mig skruetrækkeren. Fortsæt.
Vent.
Okay, det er nok.
Voila.
Okay, lad os komme afsted.
- Okay? - Ja...
Nej, vent.
Hvad?
Okay, lad os gå.
- Jeg vil bare sige... - Åbn nu bare døren.
Nej! Vent!
Okay.
Se.
- Jøsses. - Lad mig se.
Okay, han går.
Han går...
Afsted.
Kortet. Giv mig kortet.
Gå.
- Okay. - Kom, afsted.
Tre til Joburg.
De hvides biler er den vej.
Nej, det her er helt fint.
Det er helt fint.
Kom nu.
Okay.
- Låsene virker ikke længere. - Det må du nok sige. Kom.
Hop ind. Hop ind.
Så står vi op!
Op med jer!
- Godmorgen, bedstefar. - Godmorgen.
- Op! - Godmorgen.
Min herre?
Op med dig!
Pokkers også!
Nej...
Nej... Lad alarmen lyde!
- Du godeste... - Vi gjorde det.
DEN STØRSTE MENNESKEJAGT I SYDAFRIKAS HISTORIE FULGTE HEREFTER
DE KRYDSEDE GRÆNSEN TIL MOZAMBIQUE, TANZANIA OG SÅ LONDON -
- HVOR DE IGEN SLUTTEDE SIG TIL ANC FOR AT KÆMPE MOD APARTHEID
DE VAR FLYGTNINGE INDTIL DE BLEV BENÅDET I 1991
EFTER 25 ÅR I FÆNGSEL BLEV DENIS GOLDBERG LØSLADT I '85 -
- OG GENFORENET MED SIN KONE ESME OG DERES TO BØRN
TIMS KÆRESTE, DAPHNE, BLEV ANHOLDT OG TILBAGEHOLDT I NI DAGE EFTER FLUGTEN
TIM SÅ HENDE ALDRIG IGEN...
KAMPEN MOD UNDERTRYKKELSE OG URETFÆRDIGHED -
- RESULTEREDE I APARTHEIDS FALD I 1992
I 1994 BLEV MANDELA, LEDER AF ANC, VALGT TIL SYDAFRIKAS PRÆSIDENT
Oversat af UNiTY FILMXY