- Hej, mamma! - Varför har ni inte åkt än?
Det vet vi inte.
- Var är pappa? - Han är där inne.
Varför har ni inte åkt?
De har ringt från Stockholm. Polisen. De vill att jag kommer upp.
Varför?
Jag vet inte.
- Jag följer med. - Nej, stanna med flickorna.
Det behövs inte.
Det är bäst om bara jag åker. Rebecca kommer också.
- Ska jag köra dig till flygplatsen? - Jag har beställt en taxi.
- Ringer du när du kommer fram? - Ja.
HJÄRTER DAM
Mamma. Det är nån i badrummet.
Det är en jag hjälper på jobbet. Har du hittat dina skor?
- Nej. - Då får du ta med andra.
Jag trodde vi hade ett avtal.
Nej, vi hade en diskussion i vilken vi inte enades.
Jag har inte mina patienter på besök här hemma.
För att de lider av alla möjliga smittsamma sjukdomar.
Det här går inte. Det är vårt hem och vi ska inte ha folk springande.
Det är människor som behöver hjälp.
Nu diskuterar vi inte om de behöver hjälp.
- Vi diskuterar om de ska vara här. - Jag orkar inte med det här.
Det kommer inte att fungera när Gustav flyttar hit.
Kan det inte få finnas en plats där flickorna är fria från ditt jobb?
En enda plats där flickorna får ha sin mamma för sig själva?
De tar inte skada av att få besök av verkligheten. Va?
Varför kan du aldrig bara säga: "Okej, Peter"?
Varför ska allting behöva diskuteras in i det oändliga?
Det är mitt hem också. Jag har rätt att säga vad jag tycker och tänker.
Okej, Peter.
- Jag förstår, Peter. Du har rätt. - Nej, nej, nej...
Jag har sån tur. Det vet du, va?
Ja, jag vet det.
Hade du druckit alkohol den kvällen?
- Ja. - Hur mycket hade du druckit?
Två-tre glas.
- Två eller tre? - Tre.
Hur många män har du varit på dejt med det senaste året?
- Under tio? Över tio? - Under tio.
Och hur många av dem har du haft samlag med?
Alltså, du måste vara förberedd på att försvararen går rätt hårt åt dig.
De vill gärna måla upp en bild av en kvinna som själv ville. Okej?
Så hur många?
- Sju, tror jag. - Tror du?
Nej, jag... Sju.
Bra.
Du kommer att klara dig fint i rätten.
Tycker du att det är många?
Du har inget att skämmas för. Överhuvudtaget.
"Den första biten var kaninhålet som en tunnel."
"Då svängde det så plötsligt att Alice inte hann tänka"-
- "på att stanna och hon föll och föll ner i en brunn."
"Antingen var den mycket djup eller så föll Alice mycket sakta"-
- "för hon hann se sig omkring och fundera på vad som skulle ske."
Mamma? Varför får jag inte stanna uppe till när Gustav kommer?
Jamen, de kommer sent.
Jag lovar att inte säga nåt till Frida.
- Han är här i morgon när ni vaknar. - Är vi hans familj nu?
Det har vi ju varit hela tiden.
- Varför har han inte bott hos oss? - Du vet ju att han bott hos Rebecca.
- Varför? - För att hon är hans mamma.
Han kunde inte bo i två länder samtidigt.
- Så pappa ville hellre vara med oss? - Det är inte fullt så enkelt, gumman.
Nu ska du inte tänka mer. Nu ska du sova.
- God natt. - God natt.
Hallå.
Hej. Är ni här redan?
- Välkommen, Gustav. - Tack.
Det är roligt att se dig.
- Har ni haft en bra resa? - Ja.
Nyckelringen är till din nya nyckel.
- Jag gjorde teckningarna. Fina, va? - Tack.
Jag gjorde det där trähjärtat av trä. Vi har en verkstad på skolan.
- Med en maskinaktig, en maskin... - Gå och sätt er nu. Kom igen.
- Vad ska du ha? - Pappa, kan du hämta oss i dag?
Nej, i dag hämtar mamma er. Jag måste ordna lite med Gustav.
- Får jag följa med? - Nej, det är bara han och jag.
- Det är orättvist. - Ja. Det är det. Världen är ond.
Frida, sätt dig på din egen plats.
- Jag vill sitta hos pappa. - Du är en stor flicka. Kom igen nu.
Jag tänkte vi skulle åka och köpa lite saker till ditt rum i dag.
Javisst. Om du vill det.
Jag tänkte det kunde vara skönt att göra det lite mer till ditt eget.
Ja, klart.
- Kan du ta den där? - Ja.
Jag trodde inte ni hade kontakt med honom.
Han har kastats ut från skolan igen.
Rebecca ville sätta honom i internat- skola, men han går ut skolan här.
- Han börjar efter sommarlovet. - Kan han danska?
Det är ju det minsta problemet. Han är helt emot hela projektet.
Det förstår jag. Han ska bort från sina kompisar och allt.
Det är ju inte för evigt. Jag räknar med att han flyttar igen.
Men ändå...!
- Vad säger Peter om det? - Han är glad, tror jag.
Han är så klart också lite... du vet. Jag tror att det blir bra.
- Så kan de komma närmare varann. - Ja, det är sant.
Hur är det med mamma?
Hon har precis varit inlagd igen. Lunginflammation.
Jag tror hon skulle bli glad för ett besök.
Ja.
Det är helt oacceptabelt att ni drar ut på det så här.
Ja. Det tror jag att du själv ser om du tar av dig systemhatten.
Ja, ja.
Bra. Du ringer bara.
Ja. Tusen tack. Hej.
Hej.
Förlåt. Jag trodde inte att du var hemma.
Jag skulle bara ner med några av dina saker. Och så...
Är den bra?
Vad handlar den om?
- En man. - Okej?
- Bara en man? - Ja.
Jaha, okej.
- Förlåt, jag vet att det är sent. - Har det hänt nåt?
- Jag tror bara inte att det går ändå. - Jag vet att det är svårt.
- Men jag sitter precis intill dig. - Jag kan inte. Alltså, jag kan inte.
Jag förstår att du mest av allt bara vill slippa just nu.
Men kan du försöka tänka på att du inte bara gör det för din egen skull?
Att du gör det för alla tjejer som går runt där ute?
Jag önskar bara att jag inte hade startat allt det här.
- Vad är du rädd för? - Att de inte tror mig.
Ja, det förstår jag också.
Det är möjligt att han går fri.
Men om du inte vittnar så är det du som låter honom slippa undan.
Och det tror jag att du kommer att ångra.
Ska jag inte ta den där?
- Vem ska duscha först? - Du gjorde det sist.
För att hästen kastade av mig.
- Kom. Kan jag få din hjälm? - Det är ingen bra anledning.
- Jag var helt sjukt skitig. - Jo, men jag luktar mest.
Ni luktar bägge två jättemycket.
Okej. Då får vi slå om det.
Vad ska jag göra? Jag kan inte vara i Sverige och jag kan inte vara här.
Du är inte gammal nog. När du är det får du göra precis vad du vill.
Du är inte myndig. Nu bestämmer mamma och jag vad som är bäst för dig.
Du hör ju inte. Lyssna på mig. Du är inte mogen att flytta hemifrån.
För att ni är så jävla duktiga på att kommunicera?
- Vart ska du? - Jag ska ut!
För helvete!
Det är som om vi inte alls känner varandra.
Det är första gången ni bor ihop. Det tar tid att hitta varandra.
- Jag har ingen aning om vem han är. - Nej, men det kommer.
Jag vet inte. Det kanske var fel beslut att ta hit honom.
Det vore kanske bättre för honom på internatskola.
- Du vet att det är fel. - Han vill ju inte vara här.
- Jag känner ju det. Han hatar mig. - Självklart. Du är hans pappa.
Det får du bara finna dig i. Du är den vuxne.
Rebecca har gett honom fria tyglar alldeles för länge. Va?
För hon är så jävla självupptagen och så ger hon upp-
- och så spårar det ur och så får jag stå här med skiten.
Det där är inte schysst. Vem stod med skiten när du stack?
- När fan blev du Rebeccas allierade? - Hon har stått ensam med allt.
- Jag har inte fått hjälpa till. - Det får du ju nu.
Ja, ja. Men det kanske är för sent.
Kanske ska vi också bara förvänta oss mer av honom.
Just nu bor han här som om han bor på hotell.
Det tror jag inte är särskilt sunt. Han måste involveras lite.
Hallå?
Ja, ja.
Nej, nej, nej. Nej, jag kommer in. Absolut. Hej.
- God natt. - God natt.
Vänta!
Vänta lite!
Du klarade det riktigt bra.
- Jag känner mig så dum. - Ja, men det är inte ditt fel.
De trodde mig inte. Och det var det jag sa. Va?
Har du roligt?
Jag ringer upp dig sen. Ja. Okej, hej.
Känns det bra?
En iPad, min väska, dina klockor, smycken.
Jag har ingen full överblick över vad som saknas.
Jag har ringt polisen. De är på väg hit. Vänta lite bara.
Gustav, kolla i ditt rum om du saknar nåt. Vi har haft inbrott.
Okej.
Ja.
Nej. Nej, som tur är. De är på ridning.
Okej. Ja. Ja, vi ses. Hej.
- Jag anklagade inte, jag antydde. - Du uppsökte den åtalade i p-huset.
Min klient släpades runt i manegen och den åtalade roade sig åt det.
Ger advokatsamfundet honom rätt så kan det bli böter och en varning.
- Jag ska betala. - Det är inte pengarna.
Det är oproffsigt. Förstår du inte det?
Varför är du så upptagen av vad folk tänker?
- Det är min firma också. - Ja, det vet jag.
Men du visste vad du gav dig in på. Du känner mig.
Du vet hur jag är. När blev du en sån fegis, va?
Kan du inte bara för en gångs skull erkänna att du har gjort fel?
- Sluta nu. - Du måste lära dig att behärska dig.
- Ja. - Ja.
Jag hittade den här. Är det inte din?
Jo, tack.
Jag hittade den ute på infarten för en tid sen.
Och la ner den i min väska. Men så glömde jag ge dig den för...
Och sen blev min väska stulen för att vi hade inbrott.
Så hittade jag den i dag i dina byxor när jag skulle tvätta dina kläder.
Har du rotat bland mina saker?
Det är rätt avancerat att göra inbrott i sitt eget hem, Gustav.
- Vad snackar du om nu? - Var gjorde du av allt du har stulit?
Driver du med mig nu eller?
Du måste berätta det för Peter.
Och så måste vi ju gå till polisen och förklara det för dem sen.
Jag kan berätta det för honom, om det är bättre.
Gör vad fan du vill. Jag skiter i vilket. Du känner inte mig.
Jag känner systemet. Det är svårt att ta sig ut om man väl åker in.
Särskilt för en som du som de redan har fått tag på.
Men det finns en annan möjlighet. Att vi inte säger det till nån.
Men det kräver att du blir en del av familjen och skärper dig.
Men det vet jag inte om du kan.
Det får du besluta dig om.
Vilken är din älsklingsmat?
- Får man bara välja en sak? - Ja, det är klart.
Då säger jag curryköttbullar.
Älsklingsdjur?
Jag har kanin och hund och häst, men jag får bara välja en sak.
- Då säger jag hund. - Fint.
Vad är det där med bandspelaren?
Det är min gamla faktiskt.
Han hittade den nere i källaren. Jag vet inte vad det handlar om.
- Nu vill Lucas också ha en bror. - Då får du skaffa några flera, Lina.
Du får hooka upp mig med en läcker ung överläkare på sjukhuset, Peter.
De är nog slut, men jag kan säkert hitta nån gammal överläkare.
Det är väl mer din stil? Mycket hår i öronen.
Vad skulle du ta med dig?
Okej, i så fall mitt täcke.
Hej.
Hej. Förlåt, vi... Det här är Amanda.
Hej.
Det är min styvmor.
- Hej. - Hej.
- Amanda. Hej. - Anne. Hej.
- Välkommen. - Tack.
- Har ni varit ute? - Ja, det kan man säga.
Eller vi har bara varit runt lite och haft det lite trevligt.
- Jag visste inte att du var uppe. - Jag sitter bara och jobbar.
Men... hej, hej. Vi ska inte störa, så att...
- Och vad gör du då? - Jag kastar stolen mot fönstret.
- Varför? - Jag vill ju ut.
- Varför öppnar du inte bara fönstret? - Det är fastskruvat.
- Varför använder du inte dörren då? - Den är låst.
Fönstret är fastskruvat och dörren låst av dina fosterföräldrar utifrån.
- Är det korrekt? - Ja.
Vad gör du då när din fosterfar till slut öppnar dörren?
Då knuffar jag till honom.
Varför gör du det?
Jag vill bara bort därifrån.
Tack.
Det blev sent.
Jag hade nåt som jag var tvungen att titta på till i morgon.
- Jag är inte helt färdig här än. - Är du säker?
Jag har kommit igång med artikeln som jag lovade att skriva.
- Den kan du skriva i helgen. - Nej, för då är jag på konferens.
- Är du det? - Det står i almanackan.
Det hade jag inte sett.
Titta på det här skalet. Jag sköljer av det lite.
Jag har hittat en! En snäcka!
- Nej, det var bara en pinne. - Där!
- Där, där, där, där! - Vad har du hittat?
Ska inte du bada?
Nej, jag har nåt jag måste ordna.
Tråkig! Nu ska vi se om jag hittar nånting.
- Vi ska leta efter vita snäckor. - Och musslor.
- Ska du bada? - Ja, det hade jag tänkt mig.
Du brukar ju aldrig vilja bada.
- Jag har hittat nåt! - Vad har du hittat?
- Där! Är den inte fin? - Jo.
Är hon helt väck?
Saknar du Stockholm?
Ja. Och nej.
Du är välkommen att bjuda hit folk som du vill träffa.
Jag har inte riktigt så mycket kompisar.
Nej.
Det har inte jag heller.
- Var har du fått gjort de där? - De här?
Det är lite här och där. Jag känner nån som känner nån och...
De här har jag gjort själv.
Det trodde jag inte att man gjorde mer, sånt där.
Jo.
Det är skitlätt.
- Jag kan göra en på dig. - Nej. Jag ska inte ha nån.
- Varför inte då? - För att det ska jag bara inte.
Det är ju bara hud.
Om jag ville ha en tatuering hade jag fått en. Jag har haft många chanser.
Nej.
Får jag kolla på din arm?
Får jag titta på din arm?
- Ja, perfekt. Här. En pytteliten. - Nej. Inte där. Va?
- Vart då? - Jamen, ingenstans!
Lite högre upp. Vänta. Jag får kolla på den. Här.
Världens minsta tatuering.
Glöm det.
Var, säger du?
Tycker du om den?
Ja...
- Det var det. - Det var det.
Och denna...
Satan...
Vi pratar tusentals döda paddor som ligger runt den här dammen.
- Och samtliga har exploderat. - Var det en explosion i dammen?
Man misstänker först att det var ett virus som paddorna hade fått.
Ett virus från sydamerikanska hästar som fanns i närheten på en ridskola.
Sen tittar en biolog närmare på det och då upptäcker man-
- att på ryggen på alla paddor så finns det ett litet, litet hål.
Och samtliga paddor saknar sin lever.
- Så det var en paddmassaker? - Sprängdes levern ut ur kroppen?
Nej, den blev inte utsprängd, men däremot borttagen.
- Av vem? - Är det en delikatess?
- Vem vill äta det? - Fåglar, kanske?
- Precis. En fågel. - Är det sant?
Och vilken fågel? Inte vilken fågel som helst.
- En kråka! - En kråka.
- Det är de med smyckena, va? - Nej, det är korpar.
- Hej. - Hej.
- Är du okej? - Ja, ja.
- Ska du inte gå upp och hälsa? - Helst inte.
Det förstår jag.
Vart ska du? Om man får fråga.
Jag ska bara gå och köpa cigaretter.
Vill du... följa med?
Om man får fråga. Det blir skitkul.
Ja.
Skämtar du? Ni har ju gäster.
Ja.
Hur är det med Amanda? Va? Det är kanske inte det hon heter.
- Anita? Amalie? Anton? - Nej, hon heter Amanda.
Hon heter Amanda.
Det var bara sättet du säger det på.
Är hon söt?
Hon är söt.
- Hon är söt. - Är ni ihop eller vad?
Vad då, eller vad?
Hon är kanske inte en sån som man blir ihop med?
Men vad då? Vad är det för typ som man inte blir ihop med?
- Det tror jag att du vet. - Det tror du?
- Ni då? - Jag och Peter? Det är bra.
Det räknar jag inte med att du vill höra nåt om.
Jag ville i alla fall inte höra om mamma och hennes...
- Hade hon många? - Ja.
- Du då? - Jag?
Det är svårt att svara på.
Jag var nog inte riktigt lika aktiv som du är, tror jag.
Jag måste sticka.
Amanda.
Anton.
Men jättetack för ölen och allting.
Vi ses där hemma.
- Var har du varit nånstans? - Har de redan gått?
Jag har försökt få tag på dig, men mobilen låg ju här. Var har du varit?
- Jag gick bara en sväng. - En sväng? Vi hade ju gäster.
Är du medveten om hur respektlöst det är mot mig och mot dem?
Jag blev orolig. Ta åtminstone med mobilen så jag kan få tag på dig.
Skärp dig!
Varsågod. Resten är ditt.
...fem, sex, sju, åtta-
-nio, tio, elva, tolv-
-tretton, fjorton...
Spring!
Frida är tagen!
Kom, Gustav! Skynda dig!
Okej. En, två, tre-
-fyra, fem, sex, sju, åtta...
- Hej. Behöver du hjälp? - Ja, jag vill titta på en dator.
- Nåt särskilt? - Nej, den ska kunna lite av varje.
- Nåt tungt arbete eller...? - Nej, den ska bara vara bra.
Till skoluppgifter och sånt.
Vad kostar den här?
Jag har förresten köpt en ny dator till Gustav.
Varför det?
Han behövde ordentliga grejer. Är det ett problem eller vad?
Nej.
Då är det ingen ursäkt för att inte göra läxor.
- När han börjar i skolan. - Vi kanske kunde ha pratat om det.
Hur kan det vara ett problem att jag köper en dator till din son?
För att han är min son. Jag kanske hade velat vara med.
Ska jag be om lov när jag lagar mat till honom eller tvättar hans kläder?
Eller är det bara när det är nåt roligt?
Nej, nej.
Det var snällt av dig.
Jamen, jag menar det. Det...
Det var snällt av dig.
Förlåt.
Får jag prova?
- Kom här. - Va?
Nej, nej, nej.
- Inte här. - Varför inte?
- För att vi väcker dem. - Och vad då? Va?
Inte här, sa jag. För att vi väcker barnen.
Vi går upp i stället, vi går upp i sängen. Kom, kom, kom.
Så, kom.
Vad fan?!
Han sa att jag hade skvallrat för kommunen.
För annars hade de inte börjat att hålla koll på oss igen.
Då sa jag att jag inte hade sagt nåt, men han trodde mig inte.
Och så tog han tag i mig och så sprang jag bara.
Är det nåt han gör ofta? Slår dig?
- Han är otrevlig när han dricker. - Dricker han mycket?
Varje dag?
Jag måste rapportera det här. Det vet du, va?
Han gjorde det inte med vilje.
Nej, det vet jag. Men jag måste rapportera det.
- Han gjorde det inte med vilje. - Nej.
Men jag måste underrätta myndigheterna.
Jag vill hem nu.
- Jag kan inte låta dig gå hem. - Jag vill hem nu!
- Ja, det förstår jag, Sara. - Låt mig få komma ut då!
- Sara, det är för din egen skull. - Du bestämmer inte över mig!
- Jag vet, men jag är skyldig... - Jag vill hem!
- Vi åker nu. - Ja.
- Det var bra att du ringde. - Ha det bra nu, Sara.
- Hej. - Hej.
"Låt oss alla flytta en plats." I samma mening hoppade han vidare.
Och Alice var den enda som fick det sämre än innan-
- för Påskharen hade vält ut hela mjölkkannan över sin tallrik.
Alice ville inte förnärma Sjusovaren och frågade väldigt försiktigt...
Bra. Vi hörs.
Hallå?
Åh nej... Nej, nej, nej.
Sitter ni här i det fina vädret? Var är mamma?
- Hallå! Var är mamma? - Det vet vi inte.
Det var tidigt.
Jag kunde inte koncentrera mig. Så jag tog ledigt.
Så, tjejer. Nu går vi ut.
Solen skiner. Luft, luft. Kom här.
- Vem är du? - Det vet du.
Vad är det bästa du har upplevt i ditt liv?
Att få flickorna.
- Och det värsta? - Att förlora min pappa.
- Och hur gammal var du när han dog? - Elva.
Han hade dåligt hjärta.
Vem är din bästa vän?
Det är Lina, min syster.
Vad är du mest rädd för?
Att allt ska försvinna.
Vilken är din favoritmaträtt?
- Ost. - Ost är ingen maträtt.
Det beror på hur mycket man äter.
Om du bara fick ta med dig en enda sak till en öde ö-
-vad skulle det vara?
En?
Tändstickor.
Clever.
Vem var den första du hade sex med?
- Frågar du alla om det? - Du måste svara på alla frågor.
Det var en det inte skulle ha varit.
Vem?
Jag vill inte prata om det.
Varför då?
Ja, för att...
Ibland är det som händer och det som inte får hända samma sak.
Lite som oss två?
Det var roligt. Jag ska hämta flickorna.
- Vad ska ni öppna nu? - Vi tar de här.
Ja, det är spännande. Det är nämligen inte mjuka presenter.
- Vad häftigt! - Megahäftigt!
- De skjuter vatten! - Det är nämligen en vattenkanon.
- Vad läcker! - De är så nice!
- Mamma, får vi prova dem? - Ska ni inte öppna alla paket?
- Det gör vi sen. - Please, mamma!
- Okej. Jag hämtar vatten. - Har ni sagt tack?
- Grattis på födelsedan. - Tusen tack, Lucas.
Hej.
Hej. Inte nu.
Inte här.
- Vad då? Vad är det? - Inte här, sa jag!
- Går ni? - Ja.
- Varför? - Varför tror du?
- Sluta nu. - Vad fan är det du håller på med?
- Vad är det du gör? Va? - Det är inget.
- Kan du inte stanna? - Han är ett barn! - Lucas!
Och så sjunger vi så klart den svenska versionen också, eller hur?
Vi börjar med Fanny.
Ett fyrfaldigt leve för Fanny! Hon leve, hipp, hipp!
Hurra! Hurra! Hurra! Hurra!
Och så för Frida!
Bara låt det stå. Jag tar det.
- Vad är det? - Vi ska inte prata nu.
- Vad är det som händer? - Du ska låta mig vara!
- Va? - Du ska låta mig vara!
- Vad? - Kan du sluta med det där?
Kan du sluta kasta de där?
Håll käften. Då kastar jag på dina kompisar i stället.
Gustav, kan du komma ner därifrån? Du förstör hela födelsedagskalaset.
- Kan du komma ner därifrån? - Vad är det?
Kan du sluta kasta?
Kan du sluta kasta och komma ner? Så vi kan fortsätta!
- Vad är du rädd för? - Du förstör ju!
- Är du rädd att jag ska ramla ner? - Snälla. Kan du bara komma ner?
- Vad är det han kastar? - Akta! Sluta nu.
- Vad sa du? - Du kan ju träffa nån. Det gör ont.
Gustav? Hör du mig? Ligg helt still, rör dig inte.
Ring efter en ambulans. - Rör dig inte, ligg helt still.
- Jag kan inte känna mina ben. - Ligg helt still.
- Ring en ambulans! - Har du inte en mobil?
- Ligg helt still. - Ringer ni? - Jag kan inte känna mina ben.
Det blir bra, Gustav. Ligg bara helt still.
Nej, men vänta, vänta. Förlåt, jag bara skojade.
- Det var bara ett skämt. - Det räcker nu.
- Pappa, förlåt. Förlåt. - Släpp mig.
Släpp mig, säger jag!
Det var ju bara...
Vad fan är det för fel på honom?
Jag tycker vi gör allt vi kan, men det går ju bara inte.
Vi kanske ändå skulle titta på andra möjligheter.
Vad då? Vill du jag ska skicka bort honom?
- Det var inte det jag sa. - Vad är det du säger då?
Det vet jag inte.
- Du måste ju mena nånting. - Du sa själv att det inte går.
Men jag kan väl inte bara ge upp på mitt eget barn?
- Nej. - Så gör man väl inte?
Nej. Jag försöker bara hjälpa till, okej?
Vi har ju hela tiden vetat att det skulle ta slut nån gång.
Och den gången är alltså nu.
- Gustav. Förstår du det? - Det har jag ju sagt. Det är lugnt.
Jag hoppas inte att det behöver förstöra nåt.
Vad då, vad menar du då?
Vi är glada för att ha dig boende här.
Du betyder jättemycket för flickorna.
Ja, självklart.
- Peter då? - Vad då?
- Du berättar ingenting för honom, va? - Nej, klart jag inte gör.
Nej, bra, bra, bra.
Det är ingen av oss som ska säga nåt till Peter. Eller till nån annan.
- Det hoppas jag att vi är överens om. - Ja.
- Okej. - Okej.
Få lite egen tid tillsammans. Du kan väl fundera på det.
- Ja... ja. - Snälla, försök.
- Hej. - Ja, jag ska tänka på det.
Hej.
Jag funderar på att åka upp till stugan ett par dar med Gustav.
Det vore bra för oss att vara tillsammans, bara han och jag.
- Jag tänker att vi ska åka i kväll. - Okej.
- Är inte det bra? - Jo...
Du tycker det är ett dåligt förslag?
Nej. Jag försöker bara förstå dina prioriteringar.
Hur då prioriteringar?
Du jobbade nästan hela tjejernas lov och kan nu vara ledig med Gustav?
- Hade ni velat följa med? - Nej, vi ska inte med.
Lina har ringt.
- Till dig? - Ja.
Vad ville hon?
Hon lämnade inget meddelande. Hon ville väl få fatt på dig.
"Ta av din hatt", sa kungen till Hattmakaren. "Den är inte min."
"Stöldgods," utbrast kungen och vände sig mot juryn-
- som tog det under beaktande. "Jag har den för att sälja den."
- "Jag äger ingen hatt själv"... - Mamma?
Det är för att...
Varför fick vi egentligen inte följa med upp till Sverige?
Pappa och Gustav behövde åka dit själva, Bara de två.
Vad tror du att de gör där uppe?
De gör det vi brukar göra när vi är uppe i stugan.
Fiskar och... och hugger ved-
- och badar och tänder en brasa i trädgården.
Pratar.
Kommer ni? Om vi ska hinna måste vi gå nu.
- Hej. - Hej på er.
- De ska rida, så vi tittade in. - Vi har med oss jordgubbspaj.
Jag försökte ringa, men nu tog vi chansen.
- Flickorna saknade Lucas. - Vi har redan avtalat nåt i dag.
- Okej. - Men kila in och säg hej till honom.
- Jag har ringt jättemånga gånger. - Ja, det vet jag.
- Kan vi inte prata lite? - Nej, det vill jag faktiskt inte.
Du har ringt Peter. Du har inte tänkt säga nåt till honom, va?
Lina.
Ska du börja gråta nu? Det är inte dig det är synd om.
- Det är slut. Och det bara hände. - Jag vill inte höra och du ska gå.
- Kan vi inte prata? Va? - Jag vill att du går.
Flickor? Kom.
- Kom, gubben. - Kan vi inte stanna lite till?
Det passar inte så bra i dag. Va? Nej, en annan dag.
- Vi ses. - Vi ses, Lucas!
- Hej då. - Hej!
Hej, älskling. Det är jag. Jag ville bara höra om allt är okej.
Jag behövde bara höra din röst. Kan du inte ringa?
- Är pappa och Gustav redan hemma? - Ja, tydligen.
- Yes! - Ta av ridkläderna!
Gustav!
Hej.
- Pappa! - Hej. Oj, ni två...
- Skulle ni inte stanna en vecka? - Jo, men jag saknade er så.
- Var är Gustav? - Han skulle iväg en liten stund bara.
- Vi åkte taxi hem. - Jaså? Varför det?
För att mammas bil har gått sönder.
Sönder?
Den stannade. Den är klar igen om ett par dar.
Vi var de allra, allra sista som blev hämtade.
Jag tänkte åka in på kontoret och hämta lite papper.
Du ska inte åka nånstans. Sätt dig.
Jag har pratat med Gustav.
Han berättade för mig att han hade...
Han har bestämt sig för att han vill börja på internatskola.
Jaha?
Ja, men det är kanske jättebra.
Tycker du?
Ja, om det är det han vill.
Ja...
Jag berättade för honom att jag-
- blev jätteglad för att jag äntliigen fått chansen att bo med honom igen.
Hur mycket jag hade saknat att vara med honom ända sen han var liten.
Då bröt han plötsligt ihop.
Och så berättade han för mig...
...att ni två...
...att du har haft en relation med min son.
Ja.
Men det är ju vansinnigt.
Det tror du väl inte på?
Just nu så vet jag faktiskt inte vad jag ska tro.
Varför skulle han berätta det om det inte var sant?
Tycker du inte det är uppenbart? Uppmärksamhet. Därför.
Varför skulle jag vilja ha en relation med din son?
Det är ju en helt absurd anklagelse.
Han berättade detaljer om er två, saker som han omöjligt kan hitta på.
Vi är inte färdiga här.
Jag har tålt så mycket från honom.
Jag har behandlat honom så bra jag kunde och får bara skit tillbaka!
Hey!
Men det här är gränsen för vad jag finner mig i.
- Vad gör du? - Packar.
Jag vet att han har haft det svårt.
Han har lärt sig hata mig sen han var liten för att jag stal hans far.
Kan du sluta med det där?
Jag förstår också att han vill straffa mig för det som har hänt.
Men det här... det är helt sjukt.
Kan du sluta med det här? Kan du inte lugna ner dig lite?
Om du bara lugnar ner dig lite, så vi kan prata om det här. Anne...
Om du tror på det så är du inte den jag trodde att du var.
Vad fan inbillar du dig?! Jag förlåter dig aldrig för det här.
Jag berättar bara vad Gustav har sagt till mig. Jag ber dig.
Och du tror mer på en pojke du inte känner än på hon som fött dina barn?
Jag vet inte vad jag ska tro!
Vad ska jag tro?!
- Anne, för helvete. - Lägg av!
Anne?
Fråga din son vem som bröt sig in i vårt hus och stal våra saker.
- Va? - Ja.
- Gustav? - Ja.
Men jag skonade dig, för jag ville ge honom en chans till. För er skull.
Du anar inte hur människor fungerar.
Du ser inte igenom ett enda skit.
Du ser inte spelet han spelar, va?
Han vill att du ska välja bort mig så han kan få dig för sig själv.
Tänk att du är så lätt att manipulera.
- Om du bara förklarar för mig hur... - Förklarar vad?
Jag kan inte övertyga dig om att det inte har hänt.
Du har bestämt dig.
Jag åker bort några dar.
Och när jag är tillbaka-
- ska du ha hittat en annan bostad och Gustav ska vara borta.
Snälla. Kan vi inte bara ta det lite lugnt och prata om det?
Det finns väl ingen anledning att bli så dramatisk...
Du tror att jag är ett monster.
- Vilken är din älsklingsårstid? - Våren. Alltså, det är varmt...
- Vem är du? - Det vet du.
Vad är det bästa du har upplevt i ditt liv?
Vi måste prata om det du berättade för mig uppe i stugan.
Och jag vet att jag inte har funnits för dig när du var liten-
- och jag är hemskt ledsen för det och jag förstår att du är arg, men...
Det är inte Annes fel att Rebecca och jag skilde oss.
Vi hade haft det dåligt länge. Vi var inte bra för varandra.
Vi förstår att det var svårt för dig att komma ner hit och ge upp allt.
Vi har kanske inte varit bra nog på att få dig att känna dig hemma här.
Vi har kanske inte varit bra nog på att lyssna på dig och dina behov.
Du ska bara veta en sak och det är att vi vill bli bättre på det.
Och vi finns här för dig.
Vad är det här för nåt?
Det du anklagar Anne för är väldigt, väldigt allvarligt.
Hur arg man än är så kan man inte bara hitta på nåt sånt. Det går inte.
Man kan inte ljuga om sånt.
Men, alltså... Pappa, jag har inte ljugit.
Ska du inte säga nånting?
Va?
- Va?! - Gustav. Snälla.
Det är okej.
Jag förstår om du är ledsen.
Och jag förstår också att du tycker att allt är svårt.
Men det här...
- Varför gör du det? - Du vet exakt varför jag gör det.
Nej, det vet jag faktiskt inte.
Alltså...
- Är ni helt sjuka i huvudet? - Du har ljugit för oss.
Du har stulit från oss. Men nu är det stopp, nu räcker det.
Vi är en familj, Gustav. I en familj måste man kunna lita på varandra.
Kan vi inte det så kan vi inte ha dig boende här. Så enkelt är det.
Så hur vill du göra? Hur tycker du att vi ska gå vidare härifrån?
Vad har du för behov?
Prata med mig.
Säg nåt!
Gustav...
Han kan inte bo här längre.
- Nu måste vi åka, Fanny. - Nej.
- Ni kan hälsa på Gustav på skolan. - Nej!
Jo. Så... Så, kom.
- Fanny. - Gå till mamma.
Är det nåt du är sugen på?
Va?
Jag frågade bara om du behövde nåt.
Nej.
- Hej, Sara. - Hej.
Jag fick lov att snabbt komma förbi med de här.
Varför ska jag ha blommor?
Jag vill bara säga tack för att du hjälpte mig.
Självklart.
Hur är det med din pappa?
Jag har fått en fosterfamilj tills han mår bättre.
- De verkar rätt trevliga. - Det låter jättebra.
Jag kanske ringer en dag och berättar hur det går.
Det skulle jag bli jätteglad för.
- Ja, vi ses. - Det gör vi.
- Hej. Och god jul. - Tack.
God morgon.
Det kan kännas svårt medan det pågår, med den här disciplinen.
- Men jag är helt säker på att du... - Hej.
God morgon.
Ska vi...? Vill du med?
Ja... Ha det bra.
Vad gör du här?
- Du måste berätta allt för Peter. - Det kommer inte att hända.
Han måste få veta att jag inte ljuger.
Annars anmäler jag dig.
Jaha? Vad vill du få ut av det?
Upprättelse.
Okej. Vad exakt är det som du menar att jag har gjort mot dig?
Du är vuxen.
Och vad är du? Ett barn? Har jag förgripit mig på dig?
Jag vet inte. Du är experten på det här, så you tell me.
Är det nåt jag har missförstått? Hade du inte alls lust?
Det här handlar inte om jag hade lust eller inte.
Det handlar om att det som har hänt är olagligt och det vet du också!
Du om nån borde ju för fan veta det!
Va?
Varför tror du att nån kommer att tro på din historia?
För att det är sant.
Du har inga bevis, Gustav. Va?
Ingen kommer att lyssna på en som du. Du är inte trovärdig.
Jag tycker att du ska komma ut på andra sidan av det här.
Säg till din pappa att du hittade på det och så kan vi alla gå vidare.
Och om du inte kan det, så måste du hålla dig borta.
Fyra, tre, två, ett.
Nu får ni titta.
En hund!
Öppna.
Bra.
Öppna dörren. Öppna dörren!
- Jag vill prata med Peter. - Pappa! - Du väcker flickorna.
Håll käften! Jag skiter i det! Akta, jag vill in!
- Nej, nej, nej. Kom. Lugn och fin. - Släpp. Släpp.
Släpp! Släpp mig! Släpp! Släpp!
Jag vill prata med min pappa. Inte med dig. - Pappa! Pappa!
Du ska inte komma och väcka hela huset. Och hör sen!
Din pappa klarar inte mer. Förstår du det? Va?
Pappa!
Din pappa orkar inte mer. Förstår du det? Va?
Du tar för stor plats.
Du bor inte här längre.
Va?
Du ska gå nu.
Gå med dig.
Kära Anne, kära födelsedagsbarn. Ett gammalt ordspråk lyder så här:
"Efter en samlare kommer det en spridare."
Det är en mycket exakt beskrivning av Annes och mitt samarbete.
Ja, jag tror att ni redan har räknat ut hur rollfördelningen är.
Till skillnad från oss andra har du inte fått nåt till skänks i livet.
Du har kämpat hårt för att skapa en bättre uppväxt för dina flickor-
-än du själv har haft.
Resan som du har gjort har gett dig en insikt, en motståndskraft-
- som du använder varje dag i ditt arbete-
- och som kommer alla de människor som du möter på din väg till godo.
Tack.
Har du trevligt?
Det är riktigt trevligt.
Jag är jätteglad att du kom ändå.
Det betyder jättemycket för mig. Tack.
Jag jobbar ju bra när jag lyssnar på jazz. Jag kan rent faktiskt läsa.
Du jobbar säkert också bra om du lyssnar på nåt annat.
Nej. Det kan mycket lätt bli oväsen för mig.
Var det Rebecca? Vad sa hon?
- Hon vet inte var Gustav är nånstans. - Vad menar du?
Han har inte varit i skolan sen innan julhelgen.
Och det är ingen som har sett honom?
Nej.
Har hon anmält honom saknad?
Nej, inte än.
- Ska vi skicka hem folk? - Nej! Självklart inte.
- Är du säker? - Ja, ja.
Det är din fest.
Hej, mamma!
- Varför har ni inte åkt än? - Det vet vi inte.
Varför har ni inte åkt?
De har ringt från Stockholm. Polisen. De vill att jag kommer dit upp.
Varför?
Jag vet inte.
- Jag följer med. - Nej, stanna med flickorna.
Det behövs inte.
Det är bäst om bara jag åker. Rebecca kommer också.
- Ska jag köra dig till flygplatsen? - Jag har beställt en taxi.
- Ringer du när du kommer fram? - Ja.
Det var en jägare som hittade honom.
Långt inne i skogen.
Nästan uppe vid stugan faktiskt.
De tror att han har legat där i några månader, sen snön föll.
Nu när det började töa, så...
Förmodligen så har han frusit ihjäl.
Han kanske blev trött och kanske bara ville vila. Jag vet inte.
Jag vet faktiskt inte.
Droger och alkohol kan ha bidragit, men det vet vi efter obduktionen.
De trodde till och med att han kanske, att han...
...att han hade...
Att han hade gett upp helt enkelt och bara satt sig ner.
När han bodde hos oss... Gustav...
Det var inget som var ditt fel.
Det var inte ditt fel. Jag visste inte vad jag skulle göra...
Sluta!
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2019
Ansvarig utgivare: Anders Melin