Ştii că, în China, oamenii cu IQ de geniu sunt mai mulţi
decât toţi oamenii din State ?
- Nu poate fi adevărat. - Ba da.
Şi cum poate fi explicat lucrul ăsta ?
În primul rând, în China locuiesc foarte mulţi oameni. Dar eu mă întreb:
Cum te remarci într-o mulţime care ia punctaj maxim la teste ?
Nu ştiam că se dau teste în China.
Nu se dă. Nu mai vorbeam de China, vorbeam despre mine.
Ai luat punctaj maxim ?
Da. Aş putea intra într-o trupă "a cappélla", dar eu nu ştiu să cânt.
- Adică n-ai făcut nicio greşeală ? - Aş putea inventa un PC de 25 $.
Sau ai putea intra într-un club elitist.
Sau aş putea intra într-un club elitist.
Ţine minte de la o femeie, uneori e bine să nu fii într-o trupă a cappélla.
Asta e o chestiune serioasă.
Pe de altă parte, îmi plac tipii care fac canotaj.
- Ei bine, nu pot face asta. - Glumeam.
Şi da, n-am făcut nicio greşeală la test.
- Ai încercat vreodată ? - Încerc chiar acum.
- Să faci canotaj ? - Să intru într-un club elitist.
Să fac canotaj ? Nu ! Ai luat o cumva razna ?
Întrebi 2 chestii în acelaşi timp. Nu ştiu la care ar trebui să-ţi răspund.
- Dar ai văzut tipi care fac canotaj ? - Nu.
Păi, sunt mai dezvoltaţi decât mine. Sunt atleţi de nivel internaţional.
Acum o secundă ai zis că-ţi plac canotorii. M-am gândit că ştii unul.
Voiam să zic că mi place ideea. Aşa cum unei fete îi plac cowboy-i.
- Bine. - Luăm ceva de mâncare ?
Vrei să schimbăm subiectul ?
Nu. Doar că, de când am început să vorbim despre cluburi elitiste,
parcă a trecut deja un an întreg.
Chiar sunt în China mai mulţi oameni geniali decât întreaga populaţie... ?
Clubul Phoenix e cel mai variat. Club Fly... Roosevelt a fost în Club Porc.
Care ?
Porcellian. "Porc". E cel mai elitist dintre toate.
- Care Roosevelt ? - Theodore.
Aşa-i că adună fete ce vor să petreacă cu viitorul şef al Băncii Federale ?
Înţelegi de ce-i atât de important să intru într-un asemenea club ?
Bun, deci care-i clubul în care poţi intra cel mai uşor ?
- De ce mă întrebi pe mine ? - Întrebam şi eu.
Niciunul. Tocmai asta-i ideea.
Amicul meu, Eduardo, a scos 300 000 $ din petrol, la bursă. Nu l-au invitat.
Abilitatea de-a face bani nu impresionează pe nimeni aici.
Drăguţ. A scos 300 000 $ într-o vară ?
- Îi place meteorologia. - Ai spus că era vorba de petrol.
Dacă poţi prognoza vremea, poţi prognoza şi preţul petrolului.
M-ai întrebat asta doar dacă crezi, că clubul în care intri cel mai uşor
e cel la care ai cele mai multe şanse de a intra.
Poftim ?
M-ai întrebat care e clubul în care intri cel mai uşor,
pentru că tu crezi că acolo aş avea cea mai mare şansă de reuşită.
Clubul în care se intră cel mai uşor e cel în care au toţi o şansă.
Nu m-ai întrebat care-i cel mai bun, m-ai întrebat unde intri cel mai uşor.
Întrebam şi eu, bine ? Întrebam din curiozitate.
- Mark, eu nu vorbesc codat. - Erica.
Eşti obsedat de cluburile de elite.
Ai obsesia cluburilor de elite şi tre' să te duci la un specialist,
care-ţi va prescrie o medicamentaţie.
Nu contează că orbirea ar fi unul din efectele adverse.
Cluburi elitiste. Nu, "cluburi de elite".
Şi e o mare diferenţă între a fi obsedat şi a fi motivat.
Da. Aşa e.
Dar aşa faci. Ai folosit un limbaj criptic, aşadar foloseşti un cod.
N-am vrut să folosesc un limbaj criptic.
Zic doar că tre' să fac ceva important pentru a atrage atenţia cluburilor.
- De ce ? - Pentru că sunt exclusiviste.
Şi distractive. Şi duc la o viaţă mai bună.
Teddy Roosevelt n-a fost preşedinte fiindcă făcea parte din Club Phoenix.
Făcea parte din Club Porcellian şi ba da.
De ce nu încerci să arăţi că poţi mai mult.
Chiar ai spus asta ?
Glumeam. Totuşi, chiar dacă e ceva banal, nu înseamnă că e fals.
O să fiu direct şi o să-ţi spun că ar trebui să mă sprijini mai mult.
Dacă intru, te voi lua la evenimente şi la întruniri
şi o să cunoşti o grămadă de oameni, pe care altfel, nu i-ai cunoaşte.
Ai face asta pentru mine ?
- Suntem împreună. - Bine.
Ei bine, vreau să fiu directă cu tine şi-ţi zic că nu mai suntem împreună.
- Ce vrei să spui ? - Nu mai suntem împreună. Regret.
- Asta e o glumă ? - Nu.
Te desparţi de mine ?
O să mă prezinţi unor oameni pe care, altfel, nu i-aş cunoaşte ?
Ce dracu... ? Ce vrea să însemne asta ? Ce vrea să însemne asta ?
Erica, noi ne putem afla aici pentru că tu te-ai culcat cu uşierul.
"Uşierul" ? Îl cheamă Bob. Şi nu m-am culcat cu uşierul.
Uşierul e un amic de al meu şi merită să fie respectat.
Iar tu din ce parte a Long Island-ului eşti ? Cumva din Wimbledon ?
- Stai. Stai ! - Mă întorc în camera mea.
- E pe bune ? - Da.
- Atunci, stai, îmi cer scuze, bine ? - Trebuie să studiez.
- Erica ? - Da.
- Îmi pare rău, sincer. - Apreciez, dar trebuie să studiez.
Haide, nu trebuie să studiezi. Hai să vorbim.
- Nu pot. - De ce ?
Pentru că e epuizant. Să ies cu tine e ca şi cum m-aş duce la sala de forţă.
Tot ce-am spus e că nu i-ai putea cunoaşte... în momentul de faţă...
Nu comentam despre cum arăţi. Ziceam că tu mergi la Universitatea Boston.
Spuneam un adevăr, atât, dacă ţi s-a părut insolent, îmi cer scuze.
- Trebuie să mă duc să învăţ. - Nu trebuie să înveţi.
- De ce tot spui că nu tre' să învăţ ? - Că eşti la Universitatea Boston.
Vrei să mergem să mâncăm ceva ?
Regret că nu eşti îndeajuns de impresionat de educaţia mea.
Şi mie îmi pare rău că nu am o canoe, aşa că suntem chit.
- Cred c-ar trebui să fim doar amici. - N-am nevoie de amici.
Eram doar politicoasă. N-am nicio intenţie să fiu amica ta.
Sunt stresat din cauza cursului de programare. Dacă am comanda mâncare...
Bun, o să devii, probabil, un programator de succes.
Dar vei trece prin viaţă crezând că fetele nu te plac, că eşti tocilar.
Şi vreau să-ţi spun din tot sufletul că asta nu e adevărat.
E din cauza faptului că eşti un dobitoc.
REŢEAUA DE SOCIALIZARE
U N IVERSITATEA HARVARD TOAMNA 2003
CĂMIN U L KIRKLAN D
JurnalLive.com
ORA 20:13
Erica Albright e o javră.
Asta o fi din cauză că ai ei şi-au schimbat numele din Albrecht,
sau credeţi că toate fetele de la Universitatea Boston sunt javre ?
Apropo, chiar dacă arată de parcă ar purta la sutien 85 cupă "C",
primeşte destul ajutor de la amicii noştri de la Victoria's Secret.
De fapt, poartă 85 cupă "B", de la bube.
Reclamă mincinoasă.
Un post nou pe blog-ul Zuckonit Postat cu succes
ORA 21:48
Adevărul e că are o faţă atractivă.
Trebuie să fac ceva să mi-o scot din minte.
Destul de uşor de făcut, doar că am nevoie de o idee.
Sunt un pic ameţit, n-am de ce să mint.
Şi ce dacă nu-i nici măcar 10 seara şi azi e marţi ?
Billy.
Albumul cu poze de la Kirkland e deschis pe desktop-ul meu,
iar unii din oamenii ăştia au nişte poze înfiorătoare.
Billy Olson, aici prezent, a avut ideea de a pune câteva fotografii
lângă poze cu animale, iar oamenii să voteze cine-i mai sexy.
Bună idee, domnule Olson.
ORA 22: 17
Da, e gata. Nu merg pe ideea fermei de animale,
dar îmi place să compar 2 oameni.
Conferă un anumit algoritm, iar clasificarea pozelor va fi mai exactă.
Apoi se va alege un număr pentru cât de sexy e fiecare,
aşa cum se face pe fierbinte_sau_nu.com.
Avem nevoie, în primul rând, de o grămadă de poze.
Din păcate, Harvard-ul nu deţine un album foto centralizat, public,
aşa că, va trebui să ia pozele de la fiecare Cămin, în parte.
Să înceapă hacking-ul.
Primul Cămin, Kirkland.
Ţin totul deschis, permit înregistrarea indexurilor în configuraţia serverului.
E necesară doar un pic de magie Wget, să descarci toate pozele din Kirkland.
Şi copiii pot face asta.
Următorul Cămin e Eliot.
Şi ei ţin totul deschis, dar nu permit modificarea indexurilor în server.
Pot da căutare "goală" şi toate pozele din baza de date intră pe o pagină.
Pot salva pagina şi Mozilla îmi va salva toate imaginile.
Excelent. Să continuăm.
Mă scuzaţi. Dragilor, sunteţi alături de unul din cele mai vechi şi exclusiviste cluburi
nu doar de la Harvard, ci din lume.
Bine aţi venit la prima petrecere din toamnă, a Clubului Phoenix.
Site-ul Căminului Lowell e securizat. Cer nume de utilizator şi parolă.
Şi am s-o zic şi p-asta. Ei nu au acces la baza de date FAS,
aşa că nu au cum să detecteze un "intrus".
La Adams nu e securizat, dar limitează rezultatul căutării la 20 per pagină.
Trebuie doar să folosesc acelaşi script ca şi pentru Lowell şi gata.
Căminul Quincy nu are album foto online. Ce păcat.
Nu pot face nimic în legătură cu asta.
Căminul Dunster are un site securizat zdravăn.
Nu numai că nu există un director public... el nu există deloc.
Tre' să dai căutare şi dacă-s mai mult de 20 de rezultate, nu-ţi arată nimic.
Iar când ai rezultatele, ele nu te trimit automat la imagini.
Te trimit la o aplicaţie PHP, care te redirecţionează. Ciudat.
S-ar putea să fie cam dificil. O să încerc mai târziu.
- A început "Săptămâna Rechinilor". - Poftim ?
Rechinul Alb, frumos peşte.
Cu Căminul Laverett merge mai uşor.
Poţi da căutare "goală" şi obţii Iinkul către paginile cu pozele studenţilor.
E cam greţos că te lasă să vezi doar câte o singură poză
şi în niciun caz n-o să iau câte o poză de pe 500 de pagini.
Neapărat tre' să sparg Emac-urile şi să modific scriptul Perl.
ORA 2:08
Poftim.
- Gata. - Hei, ce mai faceţi ?
La ţanc. Eduardo e aici şi o să aibă ingredientul cheie.
- Bună, Mark. - Wardo.
- Te-ai despărţit de Erica. - De unde ştii ?
Ai scris pe blog.
- Da. - Eşti bine ?
- Am nevoie de tine. - Sunt alături de tine.
Nu, am nevoie de algoritmul pe care-l foloseşti să clasifici şahiştii.
- Eşti bine ? - Vom clasifica tipele.
FACEMASH - CLASIFICAREA FEŢELOR
- Adică, ceilalţi studenţi ? - Da.
Crezi că-i o idee bună ?
- Am nevoie de algoritm. - Mark...
Am nevoie de algoritm.
Fiecărei tipe i se va atribui un rating de 1400 de puncte.
La un anumit moment dat Tipa A are ratingul R a şi Tipa B are rating R b.
Când cele 2 tipe intră în competiţie,
una din ele are o şansă mai mare de a câştiga pe baza ratingului, bine ?
- Da. Şi şansele sunt exprimate aşa. - Să scriem codul.
- Cea din stânga. - Cea din dreapta.
Cea din dreapta.
- Funcţionează. - Cui trimitem mai întâi ?
- Lui Dwyer. - Lui Neal.
- Cui i-l trimiţi ? - La vreo 2 tipi.
Întrebarea e... cui îl vor trimite ei ?
Prieteni, ia priviţi.
Cineva să aleagă tipa din stânga. Amice, alege stânga.
Ia uitaţi-vă la fetele astea. Dreapta sau stânga ?
- Stânga e bună. - Stânga ? Da, da, da.
- Stânga sau dreapta ? - E colega mea de cameră.
- Dumnezeule. - Tipa din stânga.
Ce patetic.
- Dreapta. - Stânga.
- Stânga ? - Stânga.
Rahat. Albright.
A scris despre tine pe blog. Nu vrei să citeşti.
- Stânga. - Latină...
Erica. E al tău ?
- L-am furat de la un transsexual. - Pleacă dracului de aici !
- Stânga. - Cea din dreapta.
- Stânga. - Stânga.
Omule, avem o grămadă de trafic.
N-ar trebui să oprim site-ul, până nu intrăm în belele ?
Alo.
Stai, stai, stai. Ce ?
La 4 dimineaţa ?
Avem trafic deosebit de mare la switch-ul Căminului Kirkland.
Spui că e neobişnuit pentru 4 dimineaţa ?
Nu, ar fi neobişnuit şi pentru pauza dintre reprize în Super Bowl.
În regulă.
- Trebuie să merg la birou. - Ce se întâmplă ?
Reţeaua Harvard-ului e pe cale să cedeze.
Nu crezi că... ?
- Ba da. - Vezi dacă a cedat peste tot.
- Nu mă pot conecta. - A căzut reţeaua.
Dacă nu cumva e o coincidenţă, cred că e de la noi.
- Nu e o coincidenţă. - Sfinte Sisoe !
Şi aţi fost chemaţi în faţa Consiliului de Administraţie.
Nu aşa s-a întâmplat.
N-aţi fost chemaţi în faţa Consiliului de Administraţie ?
Nu, mai înainte. Când am fost la bar, cu Erica Albright. Aşa a declarat ?
- Că i-aş fi spus asemenea lucruri ? - Am citit stenograma depoziţiei sale.
- De ce a trebuit să depună mărturie ? - Asta decidem noi.
Credeţi că dacă ştiu că mă face să par a fi un nemernic, accept o înţelegere ?
Ce-ar fi să luăm o scurtă pauză ?
Putem face asta ? Au trecut deja aproape 3 ore.
Şi, sincer, aţi petrecut destul timp stânjenindu-l pe domnul Zuckerberg
în legătură cu declaraţia fetei privind întâlnirea de la bar.
Nu sunt stânjenit. A inventat o grămadă de chestii.
Se afla sub jurământ.
Atunci înseamnă că e prima oară când cineva minte sub jurământ.
Site-ul a înregistrat 22 de sute de vizitatori în 2 ore ?
- De mii. - Poftim ?
A înregistrat 22 de mii.
Tipii ăştia sunt al dracului de rapizi.
Avem cum să facem ca asta să fie o luptă corectă ?
Sari şi înoată.
Cred că va trebui să sărim şi să murim înecaţi.
Am putea vâsli, tu înainte şi eu înapoi.
Suntem identici genetic. Ştiinţific vorbind, mai bine am rămâne pe loc.
Vâsleşte odată !
- Voi aţi auzit despre asta ? - Ce anume ?
Acum 2 nopţi, un student a blocat reţeaua de pe un laptop, În Kirkland.
- Serios ? - La 4 dimineaţa.
Cum ?
A creat un site unde poţi vota cele mai sexy studente.
Noi ce făceam de nu am ştiut despre asta ?
Nu ştiu. Un antrenament de pregătire de 3 ore, înainte de micul dejun.
Pachetul complet de cursuri. Învăţând.
Încă 3 ore pe banca de canotaj şi apoi iar învăţat.
Nu sunt sigur cum de am ratat asta.
- Cât trafic a fost pe site-ul ăsta ? - Au fost 22 000 înregistrări.
Ai spus 22 000 ?
Cam, tipul ăsta a hacker-it albumele foto din şapte Cămine.
A creat un website întreg într-o noapte şi a făcut totul beat fiind.
Ai spus 22 000 ?
- De unde ştii că era beat ? - Scria pe blog în acelaşi timp.
- Ştii la ce mă gândesc ? - Ştiu deja ce vrei să spui.
El e omul nostru.
Mă numesc Cameron Winklevoss. W I N K L E V O S S.
- "Cameron" se scrie obişnuit. - Eu sunt Tyler Winklevoss.
Tyler se scrie obişnuit, iar numele de familie e ca al fratelui meu.
Domnule Zuckerberg, aceasta este o audiere a Consiliului Administrativ.
Sunteţi acuzat de încălcarea, în mod intenţionat, a securităţii,
de încălcarea drepturilor de autor,
de violarea intimităţii individuale prin crearea paginii FILMXY.
De asemenea, sunteţi acuzat de încălcarea politicii universităţii
privind distribuţia imaginilor digitale.
Înainte să începem interogatoriul, aveţi dreptul la o declaraţie.
Doriţi să declaraţi ceva ?
Deja mi-am cerut scuze în The Crimson de la Asociaţia Femeilor de Culoare,
de la Forza Latina
şi de la toate femeile de la Harvard care s-ar fi putut simţi jignite,
după cum am înţeles că au fost.
Cât despre acuzaţia referitoare la încălcarea securităţii,
cred că merit puţină recunoştinţă din partea acestui consiliu.
- Poftim ? - Da.
- Nu înţeleg. - Care parte ?
Meriţi recunoştinţă ?
Consider că am punctat câteva goluri importante în sistemul vostru.
- Îmi cer scuze, îmi permiteţi ? - Da.
Domnule Zuckerberg,
eu mă ocup de securitatea tuturor computerelor din reţeaua Harvard
şi vă pot asigura cât este de sofisticată.
De fapt, tocmai de aceea v-am putut găsi în mai puţin de 4 ore.
- 4 ore ? - Da, domnule.
Asta ar fi fost impresionant, doar că, dacă aţi fi ştiut ce căutaţi,
aţi fi găsit scris pe fereastra mea de la camera din cămin.
- Deci ? - Şase luni de probă condiţionată.
Păi, trebuiau să facă un exemplu din tine.
Au avut blog-ul meu.
Nu trebuia să scriu chestia aia despre ferma de animale. A fost stupid.
Dar glumeam, pentru Dumnezeu ! Nu mai are nimeni simţul umorului ?
- Am încercat să te opresc. - Ştiu.
Cum reuşeşti să faci toate fetele să ne urască ? Şi de ce te las ?
- Ştiu. - Nu poţi face asta.
Wardo, am spus că ştiu.
În regulă, hai să luăm un exemplu de problemă.
Să presupunem că vi se dă un computer cu o adresă virtuală de 16 biţi
şi o pagină de 256 biţi.
Sistemul foloseşte un singur tabel de pagină ce porneşte de la hex 400.
Poate mai doriţi memorie la sistemul vostru de 16 biţi. Cine ştie ?
Nenorocitule.
Primele câteva pagini sunt rezervate pentru flag-uri hardware.
Presupunând că intrările în tabel au 8 biţi de status.
Cei 8 biţi de status ar fi atunci... ? Ştie cineva ?
Şi văd că avem primul abandon.
Fii fără griji, Zuckerberg. Oameni mai deştepţi au încercat şi au picat.
Un bit valid, unul modificat, unul de referinţă şi cinci biţi de permisie.
Corect. Ştie cineva cum a ajuns la acest rezultat ?
Mark ? Eşti Mark Zuckerberg ?
- Mda. - Cameron Winklevoss.
- Bună. - Tyler Winklevoss.
Sunteţi cumva rude ?
- Asta e bună. - Amuzant.
Nu am mai auzit-o până acum.
Cu ce vă pot ajuta ? V-am jignit prietenele ?
Nu. Nu ai făcut-o. De fapt, nu ştiu.
- Mda, nu am întrebat încă. - Ar trebui să facem asta.
Nu.
Avem o idee despre care vrem să vorbim cu tine.
Ai un minut ?
Arătaţi de parcă petreceţi ceva timp la sala de gimnastică.
- Trebuie să o facem. - De ce ?
Facem canotaj.
- Mda, am un minut. - Grozav.
- Ai mai fost vreodată în Porcellian ? - Nu.
Ştii că nu ai voie mai sus de camera bicicletelor fără să fii membru.
Am auzit.
- Vrei un sandviş, ceva ? - Bine.
- Mark te cheamă, da ? - Mda.
Mark, acesta este Divya Narendra, partenerul nostru.
- Bună. - Am fost impresionaţi de Facemash.
Când te am verificat, am aflat că tot tu ai creat CourseMatch.
Nu am auzit de CourseMatch.
Intri online şi poţi vedea la ce cursuri s-au înscris prietenii tăi.
E chiar inteligent, omule.
- Mark. - Da ?
- Vorbeam de CourseMatch. - A fost o nimica toată.
Dar tu ai inventat ceva şi în liceu, nu ?
O aplicaţie pentru MP3 player care îţi poate recunoaşte gusturile muzicale.
- A încercat să o cumpere cineva ? - Microsoft.
Cu cât ?
Nu am vândut-o. Am postat-o pe internet pentru descărcare gratuită.
- Gratuită ? - Mda.
De ce ?
În regulă, avem ceva la care lucrăm de ceva timp şi credem că e grozav.
Se numeşte HarvardConnection.
Îţi creezi propria pagină. Interese, biografie, prieteni, fotografii.
Iar cei care sunt online îţi pot vedea profilul, pot cere să fiţi prieteni.
Mda, cum e asta diferită de MySpace sau Friendster ?
Harvard.edu.
Harvard.edu este cea mai prestigioasă căsuţă de e-mail din ţară, omule.
Adică, tot site-ul se bazează oarecum pe ideea că fetele...
Nu vreau să fiu insensibil, dar...
Fetele vor să iasă cu tipi care merg la Harvard.
Divya şi fratele meu nu au probleme în a fi insensibili.
Diferenţa principală între ce spunem noi şi MySpace sau Friendster,
sau oricare altă reţea socială este...
- Exclusivitatea, corect ? - Corect.
Da. Ne-ar plăcea să lucrezi cu noi, Mark.
Adică, avem nevoie de un programator talentat şi creativ.
Şi ştim că ai fost pedepsit fără motiv.
Grupurile de femei sunt pregătite să te condamne "la moarte".
Dar, ştii, asta ar putea să te ajute să îţi refaci imaginea.
Aţi face asta pentru mine ?
Ne-ar plăcea să lucrăm cu tine.
Primul nostru programator a absolvit şi a plecat să lucreze pentru Google.
Al doilea programator pur şi simplu a fost copleşit de activităţile şcolare.
Vrem ca tu să creezi site-ul şi să scrii codul, iar noi vom furniza...
De acord.
Poftim ?
- De acord. - Grozav.
Asta este ceea ce-ai spus ?
A fost acum 3 sau 4 ani. Nu mai ştiu ce am spus.
- Când l-ai abordat pe Eduardo ? - Nu înţeleg întrebarea.
- Mai ştii c-ai răspuns afirmativ ? - Afirmativ ?
Când l-ai abordat pe Eduardo cu ideea pentru Facebook ?
- Se numea TheFacebook pe atunci. - Nu e nevoie să fie aşa complicat.
Momentan sunt între două procese.
Ai răspuns afirmativ când Tyler şi Cameron Winklevoss şi Divya Narendra
te-au rugat să creezi HarvardConnection ?
Ai spus da ?
Am spus că o să ajut.
Când l-ai abordat pe domnul Saverin cu ideea pentru TheFacebook ?
- Nu aş spune că l-am abordat. - Sy.
- Poţi răspunde la întrebare. - La o petrecere la Alpha Epsilon Pi.
- Ce este asta ? - Frăţia evreiască.
A fost Seara Caraibă.
SEARA CARAIBĂ LA ALPHA EPSILON PI
Nu e faptul că tipi ca mine sunt în general atraşi de asiatice.
Ci asiaticele sunt atrase de tipi ca mine.
Dezvolt un algoritm ca să definesc legătura dintre evrei şi asiatice.
Nu cred că e aşa complicat. Arată bine, sunt deştepte,
nu sunt evreice şi nu ştiu să danseze.
- Hei, a venit Mark. - Mark !
Mă întorc imediat.
Cred că mi-a venit o idee.
Stai puţin. Trebuie să îţi spun ceva incredibil.
- Ce ? - Am fost invitat în Club Phoenix.
- Glumeşti ? - Nu.
Adică, este doar primul pas dintr-un proces de 4 etape,
dar mi-au băgat invitaţia pe sub uşa, în seara asta.
Mă duc mâine la petrecerea de bun venit.
Deci... Ai fost invitat de Club Phoenix.
Dar, ştii, probabil este doar ceva pentru diversitate.
E doar ceva pentru diversitate. O să mă bucur de asta până...
Despre ce voiai să vorbeşti cu mine ? Mark ? Spuneai că ţi-a venit o idee.
Mda, cred că mi-a venit o idee. Haide afară să vorbim.
Sunt minus 5 grade afară.
Nu suport să mă mai uit la filmuleţul cu Cascada Niagara,
care nu are nicio legătură cu Caraibi.
Mulţi oameni au vizitat Facemash, nu ?
Dar nu pentru că au văzut fotografii cu fete atrăgătoare.
Poţi intra oriunde pe internet ca să vezi fotografii cu fete atrăgătoare.
A fost pentru că au văzut fotografii cu fete pe care le cunosc.
Oamenii intră pe internet ca să vadă ce mai fac prietenii lor,
aşa că, de ce să nu creăm un website care să le ofere asta ?
Prieteni, fotografii, profiluri, tot ce poţi vizita. Cercetezi.
Poate că e cineva pe care tocmai l-ai cunoscut la petrecere.
Dar nu vorbesc despre un site pentru întâlniri.
Ci să iei toată experienţa socială a colegiului şi să o pui online.
- Nu mi mai simt picioarele. - Ştiu.
Şi eu sunt foarte încântat de asta. Dar Wardo ?
- Da ? - "Ar fi exclusivist".
Ar trebui să cunoşti oamenii de pe site, ca să treci de propria pagină.
- Asemănător cu a fi "invitat". - Ei, asta e o idee bună.
Wardo, ar fi ca un club exclusivist, doar că noi am fi preşedinţii.
I-am spus că mi se pare o idee grozavă.
A fost o idee grozavă. Nu era nimic de încălcat.
Urma ca oamenii să îşi pună propriile fotografii, propriile informaţii.
Şi aveau abilitatea de a şi invita, sau nu, prietenii să se alăture.
Vedeţi, într-o lume în care structura socială era totul...
asta era acel ceva. Era un proiect mare
şi urma să aibă zeci de mii de rânduri de coduri
şi m-am mirat că a apelat la mine şi nu la colegii lui de cameră,
Dustin Moskovity şi Chris Hughes. Ei erau programatori.
Vom avea nevoie de nişte bani pentru a închiria serverele şi a-l pune online.
Ăsta a fost motivul.
- A stipulat termeni ? - Da.
Vom împărţi câştigul, 70/30.
70 pentru mine, 30 pentru tine pentru investiţia de 1000 de dolari
şi pentru administrarea afacerii. Eşti Director Financiar.
- Şi tu ce-ai spus ? - Am spus "Hai s-o facem".
- În regulă. A mai spus şi altceva ? - Da.
Probabil că era ceva legat de diversitate.
- Şi ce dacă ? - De ce crezi că a spus asta ?
Gretchen, scuză-mă că intervin, dar ce relevanţă are ?
- Lasă-mă să continui interogatoriul. - Ce insinuezi ?
Insinuează că am fost gelos pe Eduardo că a fost invitat de Club Phoenix
şi am creat un plan să îl înşel într-o firmă pe care nici nu o înfiinţasem.
Asta ai făcut ?
- Gretchen. - Gelos pe Eduardo ?
Nu mai scrieţi. Este neoficial.
Doamnă, ştiu că v-aţi interesat, ştiţi deci că banii nu contează pentru mine.
Dar pentru moment, aş putea să cumpăr strada Mount Auburn
să iau clubul Phoenix şi să îl transform în sala mea de Ping Pong.
O să-ţi spun cum e la petrecere.
Înţelegem că eşti reclamant într-un proces legat de Facebook...
- şi martor în altul. - Da, domnule.
În vreun moment, după ce Mark ţi-a spus ideea lui,
i-a menţionat cumva pe Tyler şi Cameron Winklevoss,
Divya Narendra sau HarvardConnection ?
Da. A spus că ei l-au rugat să lucreze la site-ul lor,
dar că a analizat ce aveau ei şi a decis că nu merită.
A spus că, până şi cei mai patetici prieteni ai lui
ştiu mai multe despre cum să atragi oamenii pe un site decât tipii ăştia.
- "Tipii ăştia", clienţii mei, adică ? - Da.
Lui Mark nu i-a convenit
că ei credeau că el are nevoie să îşi refacă imaginea după Facemash.
Dar Mark nu voia să refacă nimic.
Cu Facemash, intrase în computerele de la Harvard,
îşi băgase nasul în Consiliul Administrativ, câştigase notorietate.
Facemash a făcut exact ce a vrut el să facă.
Ştiaţi că, în timp ce domnul Zuckerberg construia TheFacebook,
discuta, de asemenea, şi cu reclamanţii ?
La acel moment dat, nu ştiam. Dar...
Nu prea avea nicio legătură cu site-ul de întâlniri al lui Winklevoss.
- De unde ştii ? Nici nu ai fost acolo. - Ty.
Ştiaţi că, în timp ce domnul Zuckerberg construia TheFacebook,
i-a făcut pe reclamanţi să creadă că el construieşte HarvardConnection ?
Oferi o concluzie nebazată pe probe.
Urmează să o demonstrăm cu probe.
Friendster, MySpace
De la Mark pentru Tyler Winklevoss.
Data de 30 noiembrie 2003.
NewCo
"Am citit despre HarvardConnection.
Şi se pare că nu e nevoie de atât de mult timp ca s-o implementăm.
Aşa că putem discuta mâine seară, după ce setez funcţiile de bază".
De la Mark Zuckerberg către Cameron Winklevoss. 1 decembrie 2003.
"Scuze că am fost indisponibil în seara asta. Am vreo 3 apeluri ratate.
Lucram la un set de probleme pentru cursul de sisteme de operare."
De la Mark Zuckerberg către Tyler şi Cameron Winklevoss.
Data de 10 decembrie 2003.
"Săptămâna asta a fost foarte ocupată din cauza temelor şi a muncii,
aşa că eu cred că e mai bine să amânăm şedinţa".
"De asemenea sunt foarte ocupat şi mâine".
Mai simte şi altcineva că ceva nu e în regulă cu tipul ăsta ?
Spune-i că e în regulă,
dar că trebuie să ne întâlnim înainte să plecăm toţi în vacanţă.
Ştiu, ştiu. Da, ai grijă.
Eduardo Saverin.
Hei, Mark.
Am nevoie de un sistem Linux care să ruleze în Apache cu MySQL.
Va mai costa ceva asta.
- Cât ? - Încă vreo 200 de $.
- Avem nevoie de el ? - Trebuie să controlez traficul.
- Fă-o. - Am făcut o deja.
Hei, ghici ce ?
- Am intrat în etapa a doua. - E bine.
Ar trebui să fii mândru de ce ai acum. Nu contează dacă nu mergi mai departe.
Te las.
De la Mark Zuckerberg către Tyler şi Cameron Winklevoss
şi Divya Narendra.
Data de 15 decembrie 2003.
"Am început un set de probleme pentru programare
şi vor fi în jur de 15 ore de codare, deci voi fi ocupat mâine seară."
"Nu cred că voi fi liber până miercurea viitoare, după amiază."
"Trebuie să anulez întâlnirea de miercuri după amiaza.
Am stat în laborator tot timpul, şi de asemenea...
nu cred că voi putea nici sâmbătă, fiindcă tre' să mă văd cu părinţii."
Acesta e John Harvard, fondatorul Universităţii în 1638.
Se mai numeşte şi Statuia celor 3 Minciuni.
Ce sunt cele 3 minciuni ?
- Domnule Dowd. - Cele 3 minciuni. Prima.
- La naiba ! - Dă ţi jos pantalonii.
- Ştiu. - Domnule Saverin.
Prima: Harvard a fost înfiinţată în 1636, nu în 1638.
A doua: Harvard nu a fost înfiinţată de John Harvard.
Şi a treia: Aceasta nu este statuia lui John Harvard.
Cine este ?
Un prieten al sculptorului, Daniel Chester.
Păstrează-ţi jacheta.
După 39 zile de la întâlnirea iniţială dintre domnul Zuckerberg şi clienţii mei
dânsul nu terminase HarvardConnection.
Dar pe 11 Ianuarie 2004,
domnul Zuckerberg a înregistrat domeniul numit TheFacebook,
prin intermediul Network Solutions.
Din câte ştiţi, începuse măcar lucrul la HarvardConnection ?
Din câte ştiu eu, nu.
Ce naiba e asta ?
"Hei, Cameron, încă mai am dubii legate de funcţionalitatea site ului.
Cum facem să atragem atenţia şi să câştigăm numărul de oameni necesar ?
Cum facem ca un asemenea site să meargă ?
" Vorbim în curând" ?
Era prima oară când menţiona o problemă.
Da, aşa e.
Aţi trimis 36 e-mail-uri către domnul Zuckerberg şi aţi primit 16
şi asta era prima oară când pomeneşte că nu este mulţumit.
Corect. A avut 42 de zile să studieze sistemul nostru şi să înceapă.
Vedeţi vreun cod de al vostru la Facebook ?
- Am folosit vreun cod de-al vostru ? - Ne-ai furat întreaga noastră idee.
Domnilor.
Poftim ? Lipeală.com pentru tipi de la Harvard ?
Pot să-mi continui depoziţia ?
Ştii, nu îţi trebuie o echipă de criminalişti ca să rezolvi asta.
Dacă voi eraţi inventatorii Facebook...
aţi fi inventat Facebook.
Abia aştept să mă uit peste umărul tău când o să ne scrii un cec.
Nu mai spune.
Să continuăm.
Data de 4 februarie 2004.
Mark. Mark.
E o fată la cursul tău de Istoria Artei. O cheamă Stephanie Attis.
Ştii cumva dacă are iubit ?
Ai văzut-o vreodată cu cineva ?
Şi dacă nu, ştii cumva dacă vrea să iasă cu cineva ?
Dustin.
Oamenii nu poartă vreun semn, pe care să îşi scrie starea civilă.
Mark ?
Trebuia să ne întâlnim la 9.
- Ai apucat să dormi ? - Trebuie să adaug ceva.
Ce ?
La naiba, arată bine. Chiar arată bine.
E curat şi simplu.
Nu e Disneyland, nu sunt fete goale în direct, dar priveşte.
- Ce ai scris ? - "Statusul relaţiei".
"Interesat de".
Asta contează la facultate. "Faci sau nu sex ?"
De aceea unii oameni urmează anumite cursuri, stau unde stau şi fac ce fac.
Şi despre asta va fi TheFacebook.
Oamenii se vor "loga" pentru că, după toată interacţiunea socială, vor...
- Vor face sex. - ... cunoaşte o fată. Da.
- E o idee foarte bună. - Şi asta a fost.
- Ce vrei să spui ? - E gata.
- E gata ? Chiar acum ? - Da. Asta a fost tot.
Şi uite lista fondatorilor.
- Ai făcut o listă cu fondatorii. - Da.
"Eduardo Saverin, co-fondator şi Director Financiar". Da.
Nu ai idee ce va însemna asta pentru tatăl meu.
Sigur că ştiu.
- Şi când va funcţiona online ? - Chiar acum. Ia-ţi laptopul.
Cum, de ce am nevoie de laptop ?
Pentru că ai adresele de e-mail ale tuturor de la Phoenix.
Mda, dar nu sunt sigur că le va conveni să le trimit spam-uri.
- Asta nu e spam. - Nu, ştiu că nu e spam.
Dacă trimitem la prietenii noştri, va rămâne în cadrul Dworkin.
Nu am fost acceptat încă.
Tipii ăştia cunosc oameni. Şi am nevoie de adresele lor de e-mail.
- Sigur. - Bine.
- Dă-mi lista de adrese. - Jabberwock12.listserv@harvard.edu.
Tipii ăştia.
Da, sunt chiar genii, cea mai clară referire la Lewis Carrol este în...
- Nu sunt chiar aşa răi. - Spuneam şi eu.
Da, ai dreptate.
- Site-ul e online. - Hai să bem ceva, să sărbătorim.
Fac cinste.
Mark.
Mark, te rogi ?
De ce nu cântă cântecele lui Cole Porter şi Irving Berlin ?
E o temă de Ziua Îndrăgostiţilor. Cântă cântece de dragoste.
Bine spus. Căci Cole Porter şi Irving Berlin nu au scris şi cântat aşa ceva.
Dragă, ar trebui să dai deoparte laptopul.
Şapte persoane diferite mi-au trimis acelaşi spam.
- KC. - Ce este ?
Nu ştiu. Dar sper să fie site-ul Pisici_Care_Seamănă_cu_Hitler.
Pentru că niciodată nu mă satur de asta.
Nu, nu este.
Div !
- Ce ? - Ăsta nu e al meu.
În regulă, ce s-a întâmplat ?
E-n regulă. Sunt în regulă.
Hei !
- Hei ! - Nu acum !
- Avem nevoie de 20 de minute ! - În regulă.
Voiam doar să vă anunţ că Zuckerberg ne-a furat website-ul.
- Mark Zuckerberg ? - Ne-a furat website-ul.
E online de mai bine de 36 ore.
Domnul Hotchkiss ? Ty, avocatul vorbeşte la telefon cu tata.
Da, domnule, sunt aici cu fratele meu Tyler şi asociatul nostru, Divya.
"Bine aţi venit pe TheFacebook.
TheFacebook e un director online ce interconectează reţele de socializare.
Trebuie să ai un cont pe Harvard.edu pentru a te înregistra."
Da, am sunat mai devreme. Îl caut pe Mark Zuckerberg.
Da, domnule. De fapt, a fost citat de câteva ori. Vă pot citi.
"Toată lumea vorbeşte despre un album universal pentru Harvard, zice el".
"El" referindu-se la Mark.
"Cred că e o tâmpenie ca Universităţii să îi ia 2 ani să facă asta.
Eu pot face o treabă mai bună decât ei şi mie mi-a luat o săptămână."
Spuneţi-i că Divya Narendra l-a sunat.
- Ştiu, aşa vorbeşte el. - Apreciez asta.
"Începând de ieri seară...
peste 650 de studenţi s-au înregistrat pe TheFILMXY, spune Zuckerberg.
Şi că anticipează ca 900 de studenţi să se înregistreze până dimineaţă."
Da, Divya tocmai citea că 650 de studenţi s-au înregistrat în prima zi.
Doamne, dacă aş da droguri gratis, tot n-aş găsi 650 de oameni într-o zi.
Iar tipul ăsta nu prea are deloc prieteni.
Bine. Da, asta vom face, domnule Hotchkiss.
Vom strânge toate informaţiile şi vi le vom trimite pe e-mail.
Păi, dvs. , personal, nu veţi putea intra pe site.
Pentru că nu aveţi un cont pe Harvard...
Va fi mult mai uşor pentru noi să vi-l trimitem prin e-mail. Aveţi dreptate.
E un băiat bun şi e foarte inteligent şi sunt sigur că nu a vrut să facă...
... ce a făcut.
Bine, vă mulţumesc frumos. Şi tată...
Bine, şi eu te iubesc.
- Ăsta e un băiat bun ? - Nu ştim că nu e un băiat bun.
Ştim că ne-a furat ideea. Ştim că ne-a minţit în faţă o lună şi jumătate.
- Nu, nu ne-a minţit în faţă. - Bine, nu ne-a văzut la faţă.
Bine, ne-a minţit conturile de e-mail şi şi-a dat un avans de 42 de zile,
pentru că ştie ceea ce tu nu ştii, că a ajunge acolo primul înseamnă totul.
Particip la competiţii, Div.
Nu cred că trebuie să mă înveţi importanţa de a fi primul. Mulţumesc.
- Bine. Ăla era avocatul tatălui tău ? - A fost jurisconsultul lui.
Se va uita peste toate astea şi îl va notifica dacă avem dreptate.
- Şi cu asta ce se va rezolva ? - Ce, vrei să-l dai in judecată ?
Nu. Vreau să angajez familia Soprano să îl caftească bine cu un ciocan.
Nu trebuie să angajăm pe nimeni.
O putem face singuri. Am 1,95 m, 100 de kg, şi suntem 2.
- Eu sunt de acord cu el. - Ei bine, nu contează.
Eu zic să ne calmăm până ne dăm seama despre ce e vorba.
De câte informaţii mai ai nevoie ?
Ne am întâlnit cu Mark de 3 ori, ne-am trimis 52 de e-mail-uri,
putem demonstra că s-a uitat la cod.
- Ce e aia la sfârşitul paginii ? - Spune "O producţie Mark Zuckerberg".
- Pe pagina principală ? - Pe toate paginile.
La naiba, am nevoie de o clipă pentru a putea aprecia eleganţa.
Cam, scriu aici că Zuckerberg spune că "spera ca opţiunile de securitate
să-l ajute să-şi recapete reputaţia după ce studenţii au hulit Facemash."
Asta e exact ceea ce i-am spus noi. Ne arată degetul în The Crimson.
În timp ce aşteptăm ca avocatul tatei să se uite peste astea,
putem, cel puţin, să dăm nişte declaraţii în ziar, ca lumea să ştie.
- Ce ? - Că există o dispută pe tema asta.
Nu începem o bătălie în The Crimson. Şi nu dăm în judecată pe nimeni.
De ce nu ?
Nu înţeleg, nu înţeleg. De ce nu ?
- Va spune că e stupid. - Ce, cine, eu ?
Spune. De ce nu ?
Pentru că suntem nişte gentilomi de la Harvard.
Aici e Harvard-ul, unde nu inventăm poveşti şi nu dăm în judecată oamenii.
Credeai că va fi singurul care va crede că e stupid ?
Tot timpul în care tu ai susţinut că ai avut ideea asta,
ştiai că Tyler şi Cameron provin dintr-o familie bogată ?
- "Dintr-o familie bogată" ? - Ştiai că tatăl lor a fost bogat ?
Nu sunt sigur de ce mă întrebi asta.
Nu e important să ştii de ce te întreb asta.
- Nu e important pentru tine. - Sy.
Ştiai că sunt bogaţi ?
Habar nu aveam dacă sunt bogaţi sau nu.
Într-unul din e-mail-urile tale către domnul Narendra...
ai făcut referire la firma de consultanţă Howard Winklevoss.
Dacă spui tu.
Howard Winklevoss a fondat o firmă a cărei bunuri valorează milioane.
De asemenea, ştiai că Tyler şi Cameron erau membrii clubului Porcellian.
Au scos asta în evidenţă.
- Scuză-ne că te-am invitat. - În camera bicicletelor.
Vă rog. Deci pot spune că ştiai că clienţii mei au bani.
- Da. - Să-ţi spun de ce te întreb.
Mă întreb, dacă aveai nevoie de 1000 $ pentru o companie de internet,
de ce nu le-ai cerut clienţilor mei ?
Au arătat că sunt interesaţi de un asemenea proiect.
I-am cerut banii unui prieten, pentru că am vrut să fiu asociat cu el.
Eduardo era preşedintele Asociaţiei de Investitori de la Harvard
şi era şi cel mai bun prieten al meu.
Cel mai bun prieten al tău te dă în judecată pentru 600 de milioane de $.
Nu ştiam asta. Spune-mi mai multe.
Eduardo, ce s-a întâmplat după lansarea iniţială ?
Îmi pare rău, Sy, poţi să i te adresezi cu domnul Saverin ?
- Gretchen, sunt cei mai buni amici. - Nu mai sunt.
Ei bine, deja am discutat despre asta... Nu contează.
Domnule Saverin, ce s-a întâmplat după lansarea iniţială ?
A explodat.
Toată lumea din campus îl folosea.
"Adaugă-mă pe Facebook" era o expresie uzuală după 2 săptămâni.
Şi Mark ?
Mark era cel mai cunoscut din campus,
printre 19 laureaţi ai Nobel-ului, 15 câştigători ai Pulityer-ului,
doi viitori participanţi la Jocurile Olimpice şi un star de cinema.
Cine era star de cinema ?
- Contează ? - Nu.
... la Ştiri din Afara Oraşului şi am luat revista "Popular Electronics"...
cu kit ul MITS Altair pe copertă.
Era o zi frumoasă şi eu eram în camera din căminul Radcliffe.
A adus revista aia sus, mi-a arătat-o şi a spus:
"Uite, se va întâmpla fără noi. Trebuie să începem acum."
Şi eu am spus "Bine.
Hai să lansăm BASIC-ul."
Acum, poate credeţi că ştiţi restul poveştii, dar se poate să nu-l ştiţi.
Începuturile acestei industrii au fost foarte umile.
Kit-ul acela de computer de pe coperta revistei avea un procesor de 8080.
Dacă nu plăteai în plus pentru o memorie de 1 KB, aveai 256 de baiţi.
Aşa că, provocarea când am scris BASIC nu a fost să-l fac să opereze cu 4 KB,
ci să las memorie disponibilă în cei 4 KB pentru programele utilizatorilor.
- Prietenul tău. E Mark Zuckerberg ? - Da.
- El a creat TheFacebook. - Da.
Adică, amândoi l-am creat. Suntem...
- Da, noi... Da. - Mişto.
- Eu sunt Christy Lee. Ea e Alice. - Bună.
Îmi pare bine de cunoştinţă.
Adaugă-mă pe Facebook când ajungi acasă. Poate ieşim cu toţii la o bere.
Cu siguranţă. Cu siguranţă voi face asta.
A spus, "Adaugă-mă pe Facebook şi vom ieşi cu toţii la o bere mai târziu",
ceea ce e incredibil de grozav din 2 motive.
Unu, a spus, "Adaugă-mă pe Facebook", nu ? Şi celălalt e, ştii tu...
Vor să ieşim la o bere mai încolo.
Ai mai auzit vreodată atâtea lucruri bune şi diferite într-o propoziţie ?
- Scuză-mă, Mark ? - Da ?
Sunt Stuart Singer. Merg la cursul de programare cu tine.
Sigur.
- Mişto treabă cu TheFacebook. - Mişto treabă.
Mersi.
- Eu sunt Bob. - Ce mai faci ?
Ştii, aş putea să jur că se uita la tine
când a spus că "următorul Bill Gates ar putea fi în camera asta."
Mă îndoiesc.
Şi am întârziat. Nici măcar nu ştiu cine era cel care vorbea.
Era Bill Gates.
La naiba, acum are sens.
Bine. Mulţumesc, băieţi.
- Eşti cretin ? - Eşti bolnav cu capul ?
- Nu ştii că Gates vorbeşte de o oră ? - Nu purtam lentilele.
Pot să iau un Glock şi să te omor ?
- E timpul să scoatem bani din site. - Cum le chemau ?
- Ai auzit ce-am spus ? - Când ?
Am spus că e timpul să scoatem bani de pe urma site-ului.
Ce înseamnă asta ?
Înseamnă că e timpul ca website-ul să înceapă să genereze venituri.
Nu, ştiu ce înseamnă cuvântul. Te întreb cum vrei s-o facem.
- Publicitate. - Nu.
Ei bine, avem 4 000 de membri.
Pentru că TheFacebook e mişto,
şi dacă începem să instalăm pop-up-uri pentru Mountain Dew, nu va mai fi aşa.
Nu mă gândeam la Mountain Dew, dar la un moment dat
şi vorbesc din perspectiva omului de afaceri, site-ul...
Încă nu ştim ce e. Nu ştim ce e.
Nu ştim ce poate fi. Nu ştim ce va fi.
Ştim că e mişto.
Ăsta e un bun fără de preţ la care nu renunţ.
- Şi când va fi gata ? - Nu va fi gata.
Asta e ideea. La fel cum moda nu e niciodată gata.
Moda. Moda nu e niciodată gata.
Vorbeşti despre modă ? Serios, tu ?
Vorbesc despre ideea de modă şi spun că nu e niciodată gata.
Bine. Dar ei fac bani vânzând pantaloni.
Mark, ce e ?
- Poftim ? - Asta.
Se numeşte notificare. Cum le chemau ?
- Pe cine ? - Pe fete.
Când ai primit asta ?
Acum 10 zile. Imediat după ce am lansat site-ul.
- Iisuse. - Hei, fetele. Cum le chemau ?
Gemenii Winklevoss spun că le-ai furat ideea.
Consider că e ceva mai mult decât puţin enervant.
Ei bine, ei consideră că e furt de proprietate intelectuală.
- Ascultă... - De ce nu mi-ai arătat asta ?
Pentru că îmi era adresată mie.
Spun că am furat TheFacebook de la Divya Narendra şi fraţii Winklevoss.
- Ştiu ce spune. - Aşa e ?
Aşa e ce ?
Nu fă pe prostul cu mine acum. Uită-te la mine.
Notificarea spune că am putea fi daţi în judecată.
Nu, spune că eu aş putea fi dat în judecată.
Asta e de la un avocat, Mark. Înseamnă că trebuie să aibă ceva motive.
- E jurisconsultul tatălui lor. - Au motive ?
Motivele-s că al nostru e popular şi mişto şi HarvardConnection e jalnic.
Wardo, nu am folosit nimic din codul lor, jur.
Nu am folosit nimic.
Unul care face un scaun nu datorează bani tuturor care au făcut scaune.
Au venit la mine cu o idee, eu am avut una mai bună.
- De ce nu mi-ai arătat asta ? - Nu am crezut că e important.
Bine.
Aşa că, dacă e ceva în neregulă,
dacă crezi vreodată că e ceva în neregulă, poţi să-mi spui.
Eu sunt tipul care vrea să ajute. Asta e chestia noastră.
- Acum, e ceva ce-ai vrea să-mi spui ? - Nu.
Ce vom face în legătură cu asta ?
M-am dus la unul de anul 3 de la drept şi mi-a spus să le scriu înapoi.
Şi tu ce-ai spus ?
"Când ne-am văzut, în ianuarie, mi-am exprimat dubiile asupra site-ului,
infografia şi programarea care mai era de făcut, la care nu mă gândisem."
"Lipsa de hardware pe care o aveam pentru folosirea site-ului,
lipsa de promovare care să ducă la lansarea cu succes a site-ului."
Asta a fost prima oară când aţi ridicat aceste probleme, nu ?
Am ridicat probleme şi înainte.
- Pe naiba. - Nouă nu ne-ai zis nimic.
Domnilor. Vorbesc de întâlnirea din ianuarie la care se referă scrisoarea.
Da.
Lăsaţi-mă să reformulez.
Aţi dat 16 e-mail-uri clientului meu. În primele 15 nu aţi ridicat probleme.
Asta este o întrebare ?
În al 16-lea aţi discutat probleme legate de funcţionalitatea site-ului.
- I-aţi dus de nas 6 săptămâni ? - Nu.
Atunci de nu aţi ridicat aceste probleme şi înainte ?
- Plouă. - Poftim ?
Tocmai a început să plouă.
Domnule Zuckerberg, sunteţi atent la mine ?
Nu.
- Credeţi că o merit ? - Poftim ?
Credeţi că merit atenţia dvs. ?
A trebuit să jur înainte de a începe această depoziţie şi nu vreau să mint,
aşa că am o obligaţie legală de a spune nu.
Bine. Nu. Nu credeţi că merit atenţia dvs. ?
Cred că, dacă clienţii dvs vor să stea pe umerii mei şi să zică că-s înalţi,
au dreptul de a încerca,
dar nu este nevoie ca eu să stau aici şi să ascult oamenii minţind.
Aveţi o parte din atenţia mea. Aveţi cantitatea minimă.
Restul atenţiei mele este concentrat asupra birourilor Facebook-ului,
unde eu şi colegii mei facem lucruri pe care nimeni din încăperea asta,
inclusiv şi în special clienţii tăi,
nu sunt capabili din punct de vedere intelectual sau creativ să le facă.
Am dat un răspuns adecvat întrebării dvs. binevoitoare ?
E ora 12:45. Ce ar fi să luăm o pauză de prânz ?
Ne întoarcem la 14:30.
Deci, cum le chemau ?
Le chemau Christy şi Alice
şi vor să ieşim la o bere în seara asta.
N-ai ce căuta aici. E toaleta pentru bărbaţi.
- Dumnezeule. - Nu-mi pasă.
Hei, omule, scuze.
Două fete se aranjează aici.
Drăguţ.
Avem fane.
- Mă întorc imediat. - Mark, unde te duci ? Mark.
Erica ?
Bună.
Te-am văzut de acolo. Nu ştiam că vii des în clubul ăsta.
- E prima dată. - Şi pentru mine.
- Putem vorbi singuri, o clipă ? - Cred că e bine şi aici.
Eu doar. Mi-ar plăcea să mergem în altă parte, să vorbim singuri.
Aici e bine.
Nu ştiu dacă ai auzit despre noul site pe care eu l-am lansat.
Nu.
TheFacebook ?
- M-ai făcut javră pe internet, Mark. - De asta voiam să vorbesc cu tine.
- Pe internet. - De asta am venit la tine.
Ai comparat femeile cu animalele de la fermă.
- Nu am ajuns să fac asta. - Asta nu te-a oprit din a o scrie.
Ca şi cum fiecare gând care ţi-a trecut prin cap
a fost atât de deştept încât ar fi fost o crimă să nu-l împărtăşeşti.
Internetul nu e scris cu creionul, Mark, e scris cu cerneală,
şi tu ai scris că Erica Albright este o javră,
chiar înainte de a insulta numele meu de familie, mărimea sutienului meu,
şi apoi ai clasificat femeile în funcţie de cât de bine arată.
- Erica, e vreo problemă ? - Nu, nu e nicio problemă.
Scrii porcării dintr-o cameră obscură, pentru că asta fac nervoşii azi.
Am fost drăguţă cu tine. Nu mă tortura pentru asta.
Dacă am putea merge undeva pentru un minut...
Nu vreau să fiu nesimţită cu prietenii mei.
- Bine. - Bine.
Noroc cu jocul tău video.
Hei, a fost grozav. Aşa trebuia să faci. Ţi-ai cerut scuze, nu ?
- Trebuie să ne dezvoltăm. - Sigur. Mark ?
Îl supără ceva ?
Bine, ne extindem şi pentru Yale şi Columbia.
Dustin, vreau să împărţim munca de programare.
Chris, tu te vei ocupa de publicitate şi cerinţe.
Poţi începe prin a publica povestea în ziarul Universităţii Boston.
Urăsc să scrie articole despre Harvard.
Cineva de la ziar e unul care studiază ştiinţa computerelor.
Spune-i că Mark Zuckerberg va face 10 ore de programare gratis.
De ce vrei un articol în ziarul Universităţii Boston ?
Pentru că vreau. Acum, uitaţi care e înţelegerea:
Eduardo e directorul financiar şi deţine 30% din companie.
Dustin e vice-preşedintele şi şeful de la programare
şi cei 5% din companie îi vor reveni din partea mea.
Chris e directorul de publicitate
şi compensaţia lui va depinde de câtă muncă va face. Întrebări ?
- Cine sunt fetele ? - Scuze. Sunt Christy şi Alice.
- Bună. - Bună.
- Noi putem face ceva ? - Nu, asta-i tot.
- Yale şi Columbia, să-i dăm drumul. - Şi Stanford.
- Poftim ? - Stanford.
E vremea să vadă asta şi în Palo Alto.
- Nu vrei să mănânci ? - Nu.
- Poţi lua nişte salată dacă vrei. - Nu, mulţumesc.
- Trebuie să fie greu. - Tu cine eşti ?
Eu sunt Marylin Delpy. M-am prezentat prima oară când ne-am...
Vreau să spun, cu ce te ocupi ?
Sunt o asociată de anul 2, de la firmă.
Şeful meu a vrut să asist la depoziţie.
Ce faci ?
Verific să văd cum stau lucrurile în Bosnia.
Bosnia. Nu au drumuri, dar au Facebook.
Cred că-i urăşti de moarte pe fraţii Winklevoss.
Nu urăsc pe nimeni.
Fraţii Winklevi nu mă dau în judecată pentru proprietate intelectuală.
Mă dau în judecată pentru că, pentru prima dată în viaţa lor,
lucrurile nu au ieşit aşa cum trebuiau pentru ei.
- Se extinde. - Poftim ?
Yale, Columbia şi Stanford. Va apărea mâine în The Crimson.
- Serios ? - Da.
Se pare că notificarea aia l-a speriat de tot, nu ?
Vreau un avocat care să ceară un ordin de încetare şi să opresc site-ul acum.
În fiece clipă în care site-ul merge, HarvardConnection e mai puţin valoros.
Vreau un ordin de încetare. Vreau daune.
Vreau daune morale. Şi îl vreau mort.
Da, şi eu vreau lucrurile astea.
Atunci de ce nu facem ceva ? Pentru că suntem gentilomi de la Harvard ?
- Nu, fiindcă nu te gândeşti cum va arăta. - Cum va arăta ?
De parcă l-am alerga pe Karate Kid în jurul liceului costumaţi în schelete.
Cam, a încălcat legea statului Massachusetts.
Când va merge în Connecticut, New York şi California, va fi cea federală.
Şi, apropo, a încălcat legea Harvard.
- Nu există legea Harvard. - Stai. Ba da, există.
Cartea studentului de la Harvard.
Fiecare boboc primeşte una, şi undeva aici spune că...
Nu poţi fura de la un alt student.
De asta aveam nevoie. Mergem la Summers.
Ei bine, nu poţi obţine o întâlnire cu Larry Summers.
Eu şi fratele meu plătim taxă la şcoala asta. Avem o medie de 3,9.
Am câştigat trofee pentru şcoala asta.
Şi vom merge la Jocurile Olimpice, la canotaj, pentru şcoala asta.
Vreau o întâlnire cu preşedintele acestei şcoli.
- De ce la Stanford ? - De ce crezi ?
Îmi pare rău. Am întârziat la biochimie.
Bine.
- Nu-mi ştii numele, nu-i aşa ? - E cumva Stanford ?
Ar trebui să-ţi dau una.
Cum poţi merge la o petrecere şi să cunoşti pe cineva... ?
Amelia Ritter, dar preferi Amy. Eşti din Orinda.
Tatăl tău lucrează în imobiliare, şi mama ta nu mai bea de 10 ani.
- Care e specializarea mea ? - Trombonul.
- Serios ? - Îmi aduc aminte ceva de un trombon.
Franceza. Specializarea ta e franceza.
- Şi a ta ? - A mea ?
- Nu am una. - Nu ai declarat-o ?
Eu nu mă duc la şcoală.
- Glumeşti. - Nu.
Ei bine, unde te-ai dus la şcoală ?
Şcoala generală William Taft, pentru puţin timp.
Serios ?
Nu ai cumva 15 ani sau ceva de genul ăsta, nu ?
- Nu. - Stai, tu nu ai 15 ani, nu ?
Nu. Aşadar, cu ce te ocupi ?
Sunt antreprenor.
- Eşti şomer. - Nu aş spune asta.
- Dar ce ai spune ? - Că sunt antreprenor.
Păi, atunci, care a fost ultimul tău job ?
Am făcut o companie de internet care să permită lumii să ia muzică gratis.
- Ca şi Napster ? - Exact ca şi Napster.
- Ce vrei să spui ? - Eu am fondat Napster.
- Sean Parker l-a fondat. - Îmi pare bine de cunoştinţă.
- Tu eşti Sean Parker ? - Da ! Vezi tu, rolurile s-au...
- Schimbat ? - Inversat...
- Tocmai m-am culcat cu Sean Parker ? - Tocmai te-ai culcat pe Sean Parker.
- Eşti miliardar. - Nu chiar.
Atunci ce eşti ?
Falit. Nu prea faci bani dând muzică pe gratis,
cu atât mai puţin când eşti dat în judecată de toţi cei de la Grammy.
- Asta mă uimeşte. - Apreciez.
Trebuie să fac duş şi să mă pregătesc de curs.
Biochimie, deşi ai specializarea franceză şi te cheamă Amy.
- Ai trecut testul. - Mă străduiesc.
Ai suc sau orice altceva găseşti. Serveşte-te.
- Te superi dacă îmi verific e-mail-ul ? - Nu, dă-i drumul.
Amy !
Iisuse. Amy ! Poţi veni aici ?
O secundă.
- E un şarpe aici, Amy. - Poftim ?
Unde ?
Nu e niciun şarpe, dar trebuie să te întreb ceva.
- Glumeşti ? Puteam să mor. - Cum ?
Alergând prea repede şi împiedicându-mă de perdea.
Ce vrei să mă întrebi ?
Am vrut să-mi verific e-mail-ul şi e un site deschis pe computer.
Da, după ce ai adormit aseară, am intrat puţin pe TheFacebook.
- Ce e aia ? - TheFacebook ?
Stanford îl are de aproximativ 2 săptămâni.
E grozav, doar că... creează dependenţă.
Serios, intru pe el de 5 ori pe zi.
Te deranjează dacă îmi trimit un e-mail ?
- Nu, e totul în regulă ? - Totul e grozav.
Trebuie doar să te găsesc... pe tine, Mark Zuckerberg.
N-am mai fost în clădirea asta până acum.
Clădirea asta are cu 100 de ani mai mult decât ţara în care e, atenţie.
Stăm pe scaune.
Da. Foarte bine.
Acum puteţi intra.
Asta e prostia lor. Trebuia să fiu acolo.
Ei bine, întunericul este absenţa luminii...
şi stupiditatea în cazul ăsta a fost absenţa mea.
Catherine, acum am studenţi în birou. Studenţi.
Studenţi. Nu ştiu.
Din câte se vede, vor să-mi vândă o franciză Brooks Brothers.
Bine, pa pa.
- Bună dimineaţa. - Bună dimineaţa, domnule.
Eu sunt Cameron Winklevoss şi el este fratele meu, Tyler.
Şi sunteţi aici pentru că... ? Oricare dintre voi îmi poate răspunde.
Mă scuzaţi, domnule, credeam că citeaţi scrisoarea.
Am citit scrisoarea.
Am venit cu ideea unui site intitulat HarvardConnection...
De atunci i-am schimbat numele în ConnectU.
Şi Mark Zuckerberg a furat ideea asta...
Înţeleg. Şi vă întreb ce aţi vrea să fac eu în privinţa asta.
Domnule, în Cartea studentului la Harvard, care e înmânată fiecărui boboc,
sub titlul "Standardele de conduită în comunitatea Harvard",
scrie că, colegiul se aşteaptă ca toţi studenţii să fie oneşti şi amabili
în relaţiile cu membrii din această comunitate.
Studenţii sunt obligaţi să respecte proprietatea publică şi privată,
şi cazurile de furt, însuşire nelegală sau...
- Anne ? - Da, domnule ?
Dă-mi un pumn în faţă. Continuă.
... sau folosinţă nepermisă vor avea ca rezultat măsuri disciplinare,
inclusiv obligarea de a se retrage din colegiu.
Şi ai memorat asta în loc să faci ce ?
Eu şi fratele meu am venit azi aici să vă rugăm, respectuos, desigur...
Domnule, regulile universităţii spun să nu furi de la un alt student.
Şi aţi vorbit cu şeful Căminului vostru ?
Şeful Căminului a făcut o recomandare Consiliului de Administraţie,
dar Consiliul nu vrea să ne primească.
Aţi încercat să vorbiţi direct cu celălalt student ?
Domnul Zuckerberg nu ne răspunde la telefon sau la e-mail de 2 săptămâni.
Nu ne răspunde când îi batem la uşă la Kirkland
şi cel mai aproape de a fi faţă în faţă cu el
a fost când l-am văzut în curte şi l-am urmărit prin Piaţeta Harvard.
L-ai urmărit ?
L-am văzut şi ştiu că şi el m-a văzut. Am mers după el şi apoi a dispărut.
Nu consider că asta e o problemă a universităţii.
Bineînţeles că e o problemă a universităţii.
E un cod al eticii şi unul al onoarei şi el le-a încălcat pe amândouă.
Codul eticii l-aveţi cu universitatea, nu între voi.
Mă scuzaţi, Preşedinte Summers, dar ce aţi spus nu are sens pentru mine.
Sunt devastat de asta.
Ce vrea fratele meu să spună, e că, dacă Mark Zuckerberg
ne-ar fura computerul din camera noastră ar fi problema universităţii.
Chiar nu ştiu. Biroul ăsta nu se ocupă cu furtişagurile.
Ăsta nu e un furtişag.
Ideea asta are un potenţial de milioane de dolari.
- Milioane ? - Da.
S-ar putea să vă lăsaţi imaginaţia să zburde.
Domnule, chiar nu cred că sunteţi în stare să faceţi afirmaţia asta.
Am fost Secretarul Trezoreriei SUA. Sunt oarecum calificat să spun asta.
Să ne lăsăm imaginaţia să zburde e ce ni s-a spus să facem, din primul an.
Atunci vă sugerez să lăsaţi imaginaţia să zburde, cu un nou proiect.
- Serios ? - Da. Toţi de aici inventează ceva.
Studenţii de aici cred că a inventa o slujbă e mai bine decât a găsi una.
Aşa că, vă sugerez din nou, să găsiţi un nou proiect.
- Regret, domnule, dar nu asta e ideea. - Te rog, spune ideea.
Diferenţa dintre bine şi rău nu stă în a şti despre proprietate intelectuală.
Şi tu spui că eu nu ştiu ?
- Sigur că nu spun asta, domnule. - Eu spun asta.
- Serios ? - Domnule.
Anne, cum au obţinut întâlnirea asta ?
Prin colegii tatălui lor.
Lăsaţi mă să vă spun ceva, domnule Winklevoss, domnule Winklevoss,
dacă tot vorbim de bine şi de rău.
Acţiunea asta, întâlnirea asta, faptul că voi doi sunteţi aici e rău.
Nu e de Harvard. Nu asta a văzut Harvard la voi.
- Nu aveţi parte de tratament special. - Nu am cerut niciodată tr...
Să începem alt proiect ? Ca şi cum am face un model la târgul de ştiinţe ?
Dacă ai o problemă cu asta, domnule Winklevoss...
Nu am cerut niciodată tratament special.
iar tribunalele sunt oricând la dispoziţia dvs. Mai pot face altceva ?
Puteţi lua Cartea studentului la Harvard şi s-o băgaţi...
Vă mulţumim foarte mult pentru timpul acordat, domnule.
Aoleu. V-am stricat clanţa veche de 335 de ani.
Eduardo, în vacanţa de primăvară, aţi mers cu domnul Zuckerberg la New York.
- Da. - Care a fost scopul călătoriei ?
Ca director financiar, trebuia să merg la întâlniri cu potenţiali clienţi.
Cine a plătit pentru excursie ?
A fost plătit din contul de 1000 de dolari pe care l-am deschis înainte.
În acel moment, doar acei 1000 de dolari au fost investiţi în companie ?
- Da. - Cum crezi că au mers întâlnirile ?
- Teribil. - De ce ?
- Mark dormea. - Nu dormeam.
Pot reformula răspunsul ? Mi-aş fi dorit să fi dormit.
Aşadar, suntem în 29 de şcoli, cu peste 75 000 de membri.
Oamenii care intră pe TheFacebook stau mai mult decât pe orice alt site.
Acum, uitaţi care e cea mai impresionantă statistică:
Din cei care îl încearcă o dată, 91% se vor întoarce. Dacă îmi permiteţi...
Scuzaţi-mă o secundă. Ce sunet a scos ? A ţâţâit ?
Nu a fost un ţâţâit. A fost aşa...
Ca o ocluziune glotală. Aproape ca deglutiţia.
Băieţi, ce înseamnă asta ?
Mai era o întâlnire programată pentru excursia din New York.
Da, era o cină. A fost aranjată de prietena mea de atunci.
Ai spune că Mark era entuziasmat de întâlnirea asta ?
Da. Foarte.
- Uite, nu ne vor cere buletinul. - S-ar putea să o facă.
- Adică, uită te în jur. - Ar fi ruşinos.
- Spune-i că nu ne vor cere buletinul. - Nu ne vor cere buletinul.
Iar vei vorbi despre publicitate ?
Dacă nu eşti Baletul din Hartford, scopul afacerii e de a face profit.
Încă nu e o afacere.
Asta e greu pentru mine, pentru că slujba mea... Nu contează.
A întârziat 25 de minute.
A înfiinţat Napster-ul când avea 19 ani. Poate întârzia.
Nu e un Dumnezeu.
- Atunci ce e ? - E unul ce a întârziat 25 de minute.
Cred că Wardo e gelos.
- Chiar nu eram gelos. Eram nervos. - De ce ?
Ei bine, nu îl cunoşteam deloc, dar am investigat şi am întrebat în jur.
Şi mi-a părut a fi...
- ... o persoană imprevizibilă. - De ce ?
A ieşit din 2 companii destul de mari într-o manieră spectaculoasă,
are o reputaţie legată de droguri...
Totodată, el a fost cel care a înfiinţat companiile.
- Nu avem nevoie de el. - E aici.
Nu, nu te grăbi.
- Şi chiar are un ceas. - Încetează.
Hei.
- Eu sunt Sean Parker. - Încântat.
Tu trebuie să fii Eduardo. Şi Christy. Şi Mark.
- Îmi pare bine de cunoştinţă. - Îmi pare bine de cunoştinţă.
- Nu aveţi nimic de băut. Tori. - Aşteptam.
- Bună, băieţaşule. - Ne poţi aduce câte ceva ?
Porcul glazurat şi raţa aia cu ghimbir. Sos de ton ?
Şi cleştele de homar, ar fi un început.
Christy, ce ai vrea să bei ?
- Un cocktail Appletini. - Grozav. 4 din alea.
Din acel moment, totul s-a transformat într-un Sean maraton.
Întrebarea a fost "Despre ce aţi vorbit" ?
Ne-a descris episodul lui cu Napster.
Nu am vrut să-mi petrec tinereţea ca apărător de profesie.
Cine ştia ? Industria muzicală nu are niciun simţ al umorului.
Am încercat să vindem compania pentru a plăti cele 35 de milioane datorate,
dar cred că pentru ei a fost mai degrabă ceva de genul
a vinde o maşină furată pentru a plăti pentru benzina furată.
Aşa că am spus să se ducă naibii, declarăm faliment.
- Dar ţi-ai făcut un nume. - Şi tu stai pe uscat.
- Tori ! - Nu, nu, sunt bine.
Şi apoi a vorbit despre cea de-a 2-a companie de afaceri,
care a fost Rolodex online, de unde a fost dat afară de Case Equity.
Şi eu voiam să o fac frumos de data asta.
Mi-am pus cravată şi mi-am lustruit pantofii, dar nimeni nu vrea un puşti.
Lăsaţi-mă să vă spun ce se întâmplă cu un puşti de 20 de ani la conducere.
- Nu sunt psihiatru, dar... - Mă bucur că s-a notat asta.
Nu eşti psihiatru, dar ce ?
Un psihiatru ar spune că e paranoic.
Vor angaja detectivi particulari care te vor urmări zi şi noapte.
Eşti o ţintă pentru escortele de lux.
N-o pot dovedi, dar ştiu că îmi ascultă telefonul.
Indiferent ce ţi-ar cauza declinul, se va întâmpla.
Intimitatea este o relicvă a timpului ce a trecut.
Şi dacă cumva, în vreun fel, ai reuşit
să-ţi trăieşti viaţa ca şi Dalai Lama, vor inventa chestii.
Pentru că nu te vor pe tine, vor ideea ta.
Vor să spui "Mulţumesc" în timp ce... scuze... te ştergi pe obraz şi pleci.
- Asta s-a întâmplat cu tine ? - Şi maniac.
Da. Dar mă voi răzbuna şi pe Case Equity.
Am doborât case de discuri cu Napster. şi Equity va suferi pentru păcate lor.
Scuze, n-ai doborât casele de discuri. Ele au câştigat.
- În tribunal. - Da.
Eduardo, vrei să cumperi Tower Records ?
Şi apoi a continuat să spună poveşti despre viaţa în Silicon Valley
despre petreceri din Stanford şi L.A. şi despre amici milionari.
Dar, mai ales, despre cum Mark trebuia
să se mute în California.
Şi apoi a ajuns la TheFacebook.
Aşadar, spune-mi despre progresul tău.
Ei bine, suntem în 29 de şcoli acum. Avem peste 75 000 de membri.
Spune-mi despre strategia pe care o foloseşti.
De exemplu, am vrut Baylor din Texas, dar ei au deja o reţea de socializare.
Şi în loc să mergem la ei, am făcut o listă cu fiecare şcoală din jur...
Prima dată aţi băgat TheFacebook în campusurile lor.
Curând, toţi de la Baylor îşi vedeau prietenii pe site-ul nostru şi intrau.
Se numeşte strategia Little Bighorn. E inteligent, Mark.
- Mersi, asta a fost a mea. - Uşurel.
Hei, ştii ceva ? Rezolvă-ne o dispută pe care o avem.
Eu zic că e timpul să facem bani, Mark nu vrea reclame. Cine are dreptate ?
Păi... Niciunul nu are, până acum.
TheFacebook e mişto, ăsta e atuul lui.
Nu vrei să-l strici cu reclame, pentru că reclamele nu sunt mişto.
Exact.
Ca şi cum ai da o petrecere tare şi apoi ai spune că e gata la ora 23.
- Exact aşa e. - Nici măcar nu ştiţi ce e, mai exact.
Cât de mare poate fi, cât de departe poate ajunge. Nu e cazul să riscaţi.
Un milion de dolari nu e mişto. Ştii ce e mişto ?
Tu ?
"Un miliard de dolari".
- Şi asta ne-a închis gura. - Şi într-acolo vă îndreptaţi.
O evaluare de un miliard de dolari. Doar dacă nu urmaţi un sfat prost,
caz în care puteaţi inventa un lanţ de magazine de iaurt.
Când mergi la pescuit prinzi ori mulţi peşti, ori prinzi peştele cel mare.
Ai văzut vreodată în camera unui tip o poză cu el şi 14 peştişori ?
- Nu, ci una c-un peşte de 1400 de kg. - Asta e o analogie bună.
Dar ştim cu toţii că nu există peşti de 1400 de kilograme, nu ?
I-ai văzut pe ăia mari de aproape ?
Nu, dar nu cred că tipul ţine un peşte de mărimea unui Range Rover.
Ăla ar fi un peşte foarte mare şi un tip foarte puternic.
Nu credeţi că deviem de la subiect ?
Eu nu am nici ce pierde, nici ce câştiga în discuţia asta.
Eu sunt doar un admirator care a venit să vă salute.
L-a avut pe Mark în palmă după cina aia.
A plătit nota, i-a spus lui Mark că vor vorbi în curând şi a plecat.
Dar nu înainte de a face cea mai mare contribuţie la companie.
Renunţaţi la "The". Doar "Facebook".
E mai curat.
La naiba.
- La revedere, scumpule. - Da.
Ăsta trebuie să fie un nou record la vorbit.
Tu vrei să termini petrecerea la ora 23.
Încerc să plătesc pentru petrecere.
Nu va fi nicio petrecere dacă nu e mişto.
- Deci, ce crezi ? - Da, sigur, hai să renunţăm la "The".
Mă refeream la prinderea marelui peşte în loc de peştişori. Nu sună bine ?
- Dacă eşti peştişor. - Voi introduce asta ca probă.
Actele de înfiinţare pentru Facebook, un S. R. L. înregistrat în Florida.
- De ce Florida ? - Acolo locuieşte familia mea.
Şi rugaţi-l pe reclamant să confirme că proprietatea firmei e următoarea:
pentru Mark Zuckerberg 65%, 30% pentru Eduardo Saverin, 5% Dustin Moskovity.
Da, confirmăm.
- Şi asta a fost pe 13 aprilie 2004. - Putem marca asta.
- Mai aveţi ceva de întrebat ? - Da. Mulţumesc.
Domnule Saverin, aţi făcut vreodată ceva
ce ar putea fi considerat motiv legitim pentru desfiinţare ?
Nu.
Nu aţi făcut niciodată nimic pentru a ruşina sau pune în pericol compania ?
- Nu. - Nu ?
Nu.
Aţi fost acuzat de cruzime faţă de animale.
- Stai aşa. - Nu aţi fost ?
Incredibil.
Am aici un articol din The Crimson...
Iisuse. Nu pot tolera asta, Wardo.
Haide, omule. Asta e o porcărie. E doar alt club care face o farsă.
Am intrat în Club Phoenix.
Fusesem acceptat, şi ca parte din iniţierea mea, trebuia,
timp de o săptămână, să car cu mine, tot timpul, o găină.
Te identifică ca unul dintre fondatorii Facebook.
"Studentul de anul 3 Eduardo Saverin..."
Nu-s expert, dar conexiunea cu tortura animalelor face rău pentru afaceri.
Nu am torturat găina. Nu torturez găini. Eşti nebun ?
Nu, şi calmează-te, te rog. Am aici un articol din The Crimson...
- E nimicitor. - 956.
Luam cina în sala de mese Kirkland cu Mark şi aveam găina la mine,
pentru că trebuia să o am cu mine tot timpul. Eram la facultate.
- Cineva va trebui să răspundă. - 969.
În sala de mese se servea pui la cină,
şi eu trebuia să-mi hrănesc găina, aşa că...
Am luat bucăţele mici de pui şi i le-am dat găinii să le mănânce.
Cineva trebuie să mă fi văzut, căci am fost acuzat de canibalism forţat.
Nu ştiam că nu ai voie să faci asta.
Am avut probleme cu asociaţii pentru drepturile animalelor, cu vice-decanul.
- Totul s-a rezolvat. - 988.
Cineva de la Club Porc sau Fly trebuie să fi raportat asta.
Din câte ştiu eu, poate chiar fraţii Winklevoss.
Bine, hai să uităm de asta.
Absurd. Acuzat de cruzime împotriva animalelor. Mai bine era necrofilie.
E mai bine să fii acuzat de necrofilie.
Acum trebuie să-i explic asta tatei. Va trebui să explic asta tuturor.
Ce se întâmplă acolo ?
Am examen la Arta Postbelică şi Contemporană
Trebuie să scriu despre astea 4 tablouri.
E o pagină de Facebook ?
E sub alt nume. Am postat tablourile şi am rugat oamenii să comenteze.
Din când în când mai intru şi spun ceva pentru a porni o dezbatere.
Domnul Zuckerberg copia la examen ?
Aş prefera să nu răspund la întrebarea asta, Gretchen.
De ce nu ?
Pentru că nu îl dau în judecată că a copiat la examen.
- Nu asta fac prietenii. - Tocmai ne-ai spus că copia.
Scuze.
Le-ai spus avocaţilor tăi că torturam animale ?
Nu ne-a spus nimic. Asistenţii noştri pot să găsească articole din ziar.
De fapt, când i-am spus, ţi-a luat apărarea.
Scuze.
Avem 993. Suntem atât de aproape.
Da, mi-am adus aminte, vom avea nevoie de mai mulţi bani, Wardo.
Da, nu, sunt de acord. Mai multe servere, mai mult ajutor.
Intervievez 2 asistenţi să vină la Palo Alto şi va trebui să-i plătim.
Scuze, ce ?
Deja am găsit o casă de închiriat la 2 străzi de campusul Stanford.
E perfectă şi are şi piscină.
Când te ai decis să mergi în California pe timpul verii ?
Vrei să spui când m-am decis cu adevărat ?
A fost cumva în timpul orei de varietăţi cu Sean Parker ?
Avea dreptate, California e locul unde trebuie să fim.
Ce, eşti Jed Clampett ?
Nu ştiam că aveţi The Beverly Hillbillies în Brazilia.
Da, avem emisiunea în Brazilia, a fost genială.
- Care e problema ta cu Sean ? - Nu vine cu nimic.
Nu are bani. Dustin e un programator mai bun.
Are relaţii la Fondurile de Capital.
Nu avem nevoie de Fonduri de Capital, ci de reclame. Şi eu am relaţii la FC.
Nu pe cei importanţi. Mai ales cineva care tocmai a făcut compania de râs...
- Au fost fraţii Winklevoss, Mark. - Aşteaptă.
- Dă refresh. - 150 004.
Avem 150 de mii de membrii, Wardo.
- Felicitări, tipule. - Felicitări.
Nu crezi că era ciudat că era urmărit de detectivi particulari ?
Care nu au găsit nimic.
Destul cât să-l dea afară din companie. Drogurile, fetele.
- Nu ştim dacă e adevărat sau nu. - Poţi citi despre asta.
Pot citi şi despre tine că torturezi păsări.
Bine, peştii nu mănâncă alţi peşti ? Peştele mare şi peştele mic ?
Despre ce vorbeşte ?
Voi intervieva asistenţii mâine seară la 10, în laboratorul de programare.
Împacă-te cu asta, omule. Chiar nu ştiu ce altceva să mai spun.
Poţi să mai bei una ! Încă una !
Hei !
- Wardo ! - Hei ! Mark !
Ce se întâmplă ?
Au 10 minute să intre în rădăcina serverului, să expună criptarea SSL
şi să captureze traficul din porturile securizate.
Sparg conturi.
Da, şi toate în spatele unui simulator Firewall Pix. Dar uite care-i şpilul.
Ştii că nu am înţeles nimic din ce-ai spus, nu ? Deci, care e şpilul ?
La fiecare al 10-lea rând de cod scris, trebuie să bea un shot.
Spargerea trebuie să fie nedetectată, aşa că, de fiecare dată când e prins,
candidatul responsabil trebuie să bea un shot.
Mai am un program de pop-up care apare simultan pe toate cele 5 computere.
Ultimul candidat care apasă pe fereastră trebuie să bea.
În plus, la fiecare 3 minute, toţi trebuie să bea.
- 3 minute ! - Beţi unul acum !
Pot să întreb ce parte din job vor trebui să îl facă beţi ?
Ai dreptate.
Mai relevant ar fi să vedem dacă pot ţine o găină în viaţă, o săptămână.
- Am fost rău. - Poftim.
Ce e asta ?
Am deschis un nou cont şi am băgat 18 000 de dolari în el.
Îţi vor ajunge pe perioada verii ?
- Gata ! - Mark ?
Gata !
Bine ai venit la Facebook.
- 18 000 de dolari ? - Da.
Pe lângă cei 1000 pe care îi puseseşi deja ?
Da.
Un total de 19 000 de dolari până acum.
- Da. - Aşteaptă.
Vreau să văd dacă stai bine cu matematica.
Da, şi eu am obţinut acelaşi lucru.
Pot continua ?
După ce v-aţi exprimat îndoielile legate de luarea companiei
şi mutarea ei în California pe timpul verii,
de ce aţi mai pus 18 000 de dolari într-un cont, pentru folosinţa lui ?
M-am gândit că suntem parteneri. Voiam să fiu un bun coechipier.
M-am gândit că Mark, Dustin şi cei 2 asistenţi puteau lucra la site,
în timp ce eu generam interesul de a face reclame în New York.
Dar mai mult, m-am gândit, oare câte pot merge prost în 3 luni ?
Du-te, du-te, du-te, du-te, du-te.
- Nu am murit. - Ştiu.
- Am supravieţuit. - Aşa e.
- Bun, gata ? - A fost de nota 8.
- A fost mai degrabă un 2. - A fost mai bine de atât.
Da.
- Sunt bine. - Eşti sigur ?
- Da. - Aoleu.
- Asta a fost soneria. - Nu ştiam că avem sonerie.
- Andrew, răspunde ! - Nu, are treabă.
Asta se va deduce din garanţie.
- Andrew. - Nu acum.
Bun băiat.
- Sean ? - Mark ?
- Tu locuieşti aici ? - Da.
- Tu ? - Noi eram vizavi. Am văzut hornul...
- S-a rănit cineva ? - Nu. Locuieşti vizavi ?
- Eu sunt Sharon. - Ea e a mea... Sharon.
Ea locuieşte vizavi. O ajutam să se mute, am văzut hornul...
- Aveam o tiroliană spre piscină. - Ai venit în California.
- Da. - Ai făcut alegerea potrivită.
Poftim.
Sharon.
- Îmi pare rău. Nu ştiam că vei... - Nicio problemă.
- Poftim. - Nu, nu, nu. Stai !
Casa asta şi echipa asta sunt grozave. Sunt exact ce ar trebui să fie.
- Eu sunt Sean Parker. - A, are treabă.
Despre asta vorbesc. Unde e Eduardo ?
A făcut rost de un loc de practică în New York.
Eduardo nu a venit ?
Am stat la ea puţin timp până m-am ocupat eu de nişte lucruri,
dar a terminat cu şcoala de vară, aşa că se mută înapoi la părinţi.
Starul rock vagabond din Palo Alto.
Bun. Ce planuri ai pentru vară ?
Mark ?
Îmi cer scuze. Mă uitam la arhitectură.
- Te-am întrebat de planurile tale... - 100 de şcoli spre sfârşitul verii.
- Noi ne vom duce la toaletă. - Da, vin cu tine.
Prietena ta îmi pare atât de cunoscută.
- Pare cunoscută multor oameni. - Ce vrei să spui ?
Roy Raymond, care a făcut masteratul la Stanford, vrea să cumpere lenjerie,
dar îi e prea ruşine să o cumpere dintr-un magazin.
Îi vine ideea să facă un loc care să nu te facă să te simţi ca un pervers.
Obţine un împrumut de 40 000, mai ia încă 40 000 de la socri,
deschide un magazin şi îi spune Victoria's Secret.
Face o jumătate de milion de dolari în primul an.
Face un catalog, mai deschide încă 3 magazine,
şi după 5 ani îi vinde compania lui Leslie Wexner şi The Limited,
pentru 4 milioane de dolari.
Sfârşit fericit, nu ?
Doar că 2 ani mai târziu, compania valorează 500 de milioane de dolari,
şi Roy Raymond se aruncă de pe podul Golden Gate.
Săracul om voia doar să i cumpere soţiei o pereche de chiloţei, ştii ?
A fost o parabolă ?
Prietena mea e model la Victoria's Secret. De aia îţi pare cunoscută.
Doamne !
Nu te lăsa impresionat de asta. Îţi citesc blog ul.
Ştii ceva, n-o face, ăla era pentru cretinii web ului.
Ştii de ce am făcut Napster ?
Fata pe care o iubeam în liceu era cu căpitanul echipei de "lacross",
şi eu voiam să i-o fur.
Aşa că m-am decis să inventez ceva super tare.
- Nu ştiam asta. - Napster nu a fost un eşec.
Am schimbat industria muzicală în mai bine şi pentru totdeauna.
Poate că nu a fost o afacere bună, dar a enervat mulţi oameni.
Şi nu despre asta era Facemash-ul tău ?
Sunt speriaţi de mine, amice, şi vor fi speriaţi şi de tine.
Ceea ce Fondul vrea să spună e: "Bună idee, puştiule, ne ocupăm noi de aici".
Dar nu şi de data asta. Acum e momentul nostru.
De data asta le vei înmâna o carte de vizită pe care scrie:
"Sunt director executiv, nenorocitule".
Asta vreau pentru tine. Aşadar, unde naiba e Eduardo ?
E în New York.
Se dă bine pe lângă directorii de publicitate.
- A găsit un loc... - De practică.
Compania e aici. O companie de un miliard de dolari e aici.
- Trăieşti şi respiri pentru Facebook ? - Da.
Ştiu că tu faci asta.
Wardo vrea să fie un om de afaceri, şi s-ar putea să fie unul bun,
dar nu ar trebui să fie în New York şi să se dea bine pe lângă b-dul Madison.
Asta este o idee o dată la o generaţie.
Şi apa de sub podul Golden Gate e rece ca gheaţa.
Uită-te la faţa mea şi spune-mi că nu ştiu despre ce vorbesc.
- Te mai gândeşti la fata aia ? - Ce fată ?
Fata din liceu cu chestia cu "lacross-ul".
Nu.
Dacă veţi vorbi de lărgimea de bandă, avem nevoie de shot-uri.
- 100 de şcoli spre sfârşitul verii ? - Da.
Hai să-ţi propun ceva. Un gest de încredere.
În timp ce tu intri în 100 de şcoli, eu te bag pe 2 continente.
Pe 2 conti... ?
Dacă nu ai unde să dormi,
cu siguranţă ar trebui să vii să stai cu noi.
Hai să comandăm nişte shot-uri.
- Mă scuzaţi ! - Da, domnule.
Poţi lua astea de pe masă şi să aduci o tequila 1942 ?
Absolut, domnule Parker.
CONCU RSU L DE CANOTAJ H EN LEY ROYAL
H EN LEY PE TAMISA
Atenţie... Începeţi !
La barieră, Hollandia e înaintea Universităţii Harvard cu o Iungime.
Apropiindu-se de tribuna oficială, Hollandia menţine un avans de 3/4.
Haide, Harvard !
Haide !
Nu contează.
- Domnule Winklevoss. - Tyler.
- Extraordinară cursă. - Mulţumesc.
- El e fratele meu, Cameron. - Excelent.
Domnule ? Alteţa Sa Regală, Prinţul Albert.
Alteţă, aceştia sunt Cameron şi Tyler Winklevoss.
Bineînţeles. Grozavă cursă. N-am mai văzut o cursă atât de strânsă.
Da, Alteţă.
Bunicul meu, Jack Kelly, a fost printre primii canotori de atunci.
Vin la Henley de 30 de ani şi n-am văzut niciodată o cursă aşa strânsă.
Dar tu ? Tu ai mai văzut o cursă atât de strânsă ?
Nu, Alteţă.
Cursele de 2 km sunt câştigate cu un avans de una sau două bărci de obicei.
Da, este absolut adevărat. Extraordinar de aproape.
- Să-mi prezint coechipierii. - Regret. Va trebui să ne scuzaţi.
Să mergem la Olandezi.
Scuze că ai zburat până aici să vezi asta.
N-aş fi ratat asta, frate. Cum a fost întâlnirea cu prinţul ?
Voiam doar să-mi mai spună de câteva ori cât de strânsă a fost cursa.
Extraordinar, extraordinar de strânsă. Extraordinar de chinuitor. Iisuse.
Tipul e prinţul unei ţări de mărimea statului Nantucket. Relaxează-te.
- Băieţi. Divya. - Tată.
- Domnule Winklevoss. - A fost o pierdere grea.
Îmi pare rău că tu şi mama aţi venit până aici să vedeţi asta.
Nu, să nu-ţi ceri niciodată scuze că ai pierdut o cursă în felul ăsta.
Să nu-ţi ceri niciodată scuze nimănui că ai pierdut o cursă în felul ăsta.
- Băieţi. - Domnule Kenwright.
Tată, el este domnul Kenwright, capul familiei la care stăm săptămâna asta.
- Încântat de cunoştinţă. - Îmi pare bine să vă cunosc.
Tocmai am vorbit la telefon cu fiica mea.
Mi-a spus că ea şi prietenele ei deja vorbesc despre cursă,
pe care au văzut o pe computerele lor.
Pe un nou website numit Facebook. Îl aveţi şi în America ?
Mă duc să o caut pe mama voastră.
Am spus ceva greşit ?
- Fata dvs. nu merge la şcoală în SUA ? - Nu, nu. La Cambridge.
Îşi face specializarea în Literatura Franceză, deşi nu ştiam că e aşa ceva.
Şi au Facebook la Cambridge ?
Şi la Oxford, şi la Şcoala Economică din Londra. Acolo sunt prietenii ei.
E grozav.
Bună cursă, băieţi. Acceptaţi şi binele, şi răul, bine ?
Mă duc să mă uit la caseta cu întrecerea.
- Dacă e online vreau să o văd. - Încetează.
Încetează, Cam. Termină.
Nu mă deranjează că am pierdut în faţa olandezilor cu mai puţin de o secundă.
A fost o cursă bună, a fost o cursă cinstită.
Şi ne vom întrece din nou cu ei.
Ceea ce mă deranjează, şi ceea ce ar trebui să te deranjeze şi pe tine,
e să particip la o cursă la care nu am avut voie să particip.
Am încercat să vorbim cu el, am încercat să-i scriem o scrisoare,
am mers la Consiliul de Administraţie, la preşedintele Universităţii.
Acum, te rog pentru ultima dată,
hai să luăm dovezile de care dispunem şi să-l dăm în judecată.
- Haide. - Am nevoie de o băutură adevărată.
Dă-o naibii.
Hai să-l înfundăm pe tocilarul ăla.
Despre asta vorbesc !
Nu, nu, nu, nu, nu.
Dar fii atent. L-am văzut azi.
Manningham, Mitchell Manningham, tipul meu de la Case Equity. Aşteaptă.
- Folosiţi ţepi sau bombe fantomă ? - Nu ştim, doar tragem una în alta.
- Folosiţi Dulcele Kamikaze. - De parcă am ştii ce e aia.
L-am văzut urcându-se în Turbo Carrera lui şi m-a văzut şi el.
Ştiu că m-a văzut.
Nu. Nu-ţi face griji. Sunt pe o linie sigură.
- Trebuie să tragi din bong. - Aude cineva bătăile alea ?
- Tu nu auzi nimic. Tu scrii un cod. - Tipule, e cineva la uşă.
Nu e bună rece. Trebuie servită caldă şi cât mai multă.
O să te sun înapoi.
- Ce mai faci ? - Ce mai fac ?
Mark trebuia să mă ia de la aeroport acum o oră. L-am sunat pe mobil.
A avut un maraton de 36 de ore de codare, aşa că s-a culcat vreo 2 ore.
- Ce s-a întâmplat aici ? - Nu s-a întâmplat. Se întâmplă.
- Următorul mare succes. - Wardo.
Salut, omule.
- Înapoi la muncă. - Bine.
Cu cât sunt mai slabă la jocul ăsta, cu atât sunt mai drogată.
- Adică cu cât sunt mai drogată... - Înţelegem.
- Câţi ani au, Sean ? - Nu e politicos să întrebi.
Sean, câţi ani au ?
- Crezi că mă cunoşti, nu ? - Am citit destule.
Ştii câte am citit despre tine ? Nimic.
- Wardo. - Bună, omule.
- Te-am aşteptat o oră la aeroport. - Cât e ceasul ?
12 noaptea. Sau 3 dimineaţa în New York, de unde am venit.
Trebuie să vezi câteva din noile lucruri pe care le avem.
Hei, Dustin. Arată i "peretele". Îi spun doar "peretele".
Lasă peretele, spune-i de întâlnirea pe care am aranjat-o.
- Îl ştii pe Peter Thiel ? - Nu.
Nici n-ar trebui. Conduce doar un fond de 2 miliarde, numit Clarium Capital.
- De ce aranjează întâlniri ? - Thiel s-ar putea să facă o donaţie.
Nu-mi pasă nici dacă e înger. De ce aranjează el întâlnirile ?
Ai avut un zbor lung.
Nu, am aşteptat mult pe pista de decolare de la J FK,
apoi am aşteptat mult în zona de îmbarcare şi debarcare la SFO,
şi între astea două a fost un zbor lung.
Eu mă ocup de afaceri în compania asta.
Şi el e un invitat, care stă aici fără să plătească chirie,
pe o sumă foarte generoasă de bani de la Fundaţia Eduardo Saverin.
Am auzit de cei ce vor să facă reclamă pe site. "Smochingurile lui Gary".
- Hei, omule... - Cursul de barmani de la Harvard.
Eşti la un pas de a te ruga de cei care fac brioşe, ştiu asta.
- Vrei să vorbim singuri, o clipă ? - Sigur.
- Trebuie să trageţi din bong. - Sunt atât de drogată.
- Nu, nu eşti. - Şi, cum merge ?
Cum e practica ? Ce mai face Christy ?
- "Cum e practica ?" - Da.
Mark, Iisuse, am renunţat la practică.
Am vorbit despre asta la telefon. Am renunţat în prima zi.
Îmi aduc aminte că mi-ai zis asta.
- Deci ce mai face Christy ? - Christy e nebună.
- E distractiv ? - Nu.
Vreau să spun, e chiar psihopată.
E foarte geloasă, e iraţională şi mi-e frică de ea.
Totuşi, e frumos că ai o prietenă.
Nu vreau ca tipul ăla să se recomande ca făcând parte din compania asta.
Trebuie să te muţi aici, Wardo, aici se întâmplă totul.
- Ai auzit ce am spus ? - Relaţiile, energia...
Mark, trebuie...
Mă tem că, dacă nu te muţi aici, vei rămâne în urmă.
Am nevoie de tine aici.
- Te rog nu-i spune că am spus asta. - Ce-ai spus ?
Se mişcă mai repede decât oricare din noi ne-am fi imaginat.
- Se mişcă repede. - La ce te-ai referit ?
- Şi Sean crede că noi avem... - Sean nu face parte din companie.
Avem peste 300 000 de membri, Wardo, suntem în 160 de şcoli şi 5 în Europa.
- Ştiu asta ! Mark, eu sunt directorul ! - Avem nevoie de mai multe servere.
Avem nevoie de mai mulţi programatori şi bani, iar el a aranjat întâlnirea.
A aranjat întâlniri în tot oraşul.
- A aranjat şi alte întâlniri ? - Da.
- Fără ca eu să ştiu. - Tu erai în New York.
Eram în metrourile din New York 14 ore pe zi, încercând să găsesc clienţi !
Şi până acum cum a mers ?
Ce ai vrut să spui, "vei rămâne în urmă" ?
- Bună. - Vă pot ajuta ?
Aş vrea să îngheţ acest cont bancar
şi să anulez toate cecurile existente şi toate liniile de credit.
Pot vedea nişte acte de identitate, vă rog ?
Da, sigur, scuze.
- Va veni imediat. - Nicio problemă.
Ştii că aici au filmat "Infernul din zgârie nori" ?
Încurajator.
Bună, băieţi. Veniţi în spate.
- V-a oferit apă ? - A, da. Suntem bine.
Sean, ce mai faci ? Intră.
- Tu trebuie să fii Mark. - Bună.
Ne-am uitat peste tot şi... felicitări.
O să începem cu o investiţie de 500 000 de dolari.
Maurice vă va spune despre reorganizarea corporaţiei.
O vom înregistra ca o corporaţie din Delaware,
şi vom veni cu o structură pe acţiuni ce permite venirea altor investitori.
Acum, lăsaţi-mă să vă întreb ceva.
Cine e Eduardo Saverin ?
Iisuse.
- Când te-ai întors ? - M-ai speriat. Tre' să baţi la uşă.
- Când te-ai întors ? - M-am întors în după-amiaza asta.
Şi când aveai de gând să mă suni ?
Chris, a fost o călătorie grea şi eram obosit...
Sau să răspunzi la unul din cele 47 de mesaje. Ştiai că ţi-am trimis 47 ?
Da, şi m-am gândit că a fost un comportament incredibil de normal.
- Îţi baţi joc de mine ? - Ţi-am adus un cadou.
De ce-ai ca status "singur" pe pagina de Facebook ?
Poftim ?
De ce statusul relaţiei este "singur" pe pagina de Facebook ?
Ei bine, eram singur când mi-am făcut pagina.
- Şi nu te-ai deranjat să îl schimbi ? - Poftim ?
- Nu ştiu cum. - Ţi se pare că sunt proastă ?
Nu, calmează-te.
Vrei să cred că directorul executiv de la Facebook
nu ştie cum să-şi schimbe statusul relaţiei pe Facebook ?
E cam ruşinos, aşa că tre' s-o iei ca pe un semn de încredere, că-ţi am zis.
- Du-te dracului. - Calmează-te.
Nu l-ai schimbat ca să te poţi culca cu toate curvele, când mergi la Mark.
Nu-i adevărat, iar curvele alea din Silicon Valley
nu dau doi bani pe statusul relaţiei cuiva de pe Facebook.
- Te rog, deschide-ţi cadoul. - Telefonul tău merge.
- E Mark. - Mda, va fi complicat.
Deschide-ţi cadoul. E o eşarfă de mătase.
M-ai văzut vreodată purtând o eşarfă ?
Asta va fi prima. Da.
- Ai îngheţat contul nostru ? - Da.
- Ai îngheţat contul. - Trebuia să-ţi atrag atenţia, Mark.
Îţi dai seama că ai pus toată compania în pericol ?
Că acţiunile tale ar putea distruge permanent tot ce-am clădit eu ?
- Ce-am clădit noi. - Fără bani site-ul nu poate funcţiona.
Lasă mă să-ţi spun care e diferenţa dintre Facebook şi restul lumii.
Noi nu ne vom prăbuşi niciodată !
Dacă server ele se prăbuşesc o zi, toată reputaţia noastră e distrusă.
Utilizatorii sunt schimbători. Friendster a demonstrat asta.
Chiar dacă pleacă doar câţiva, ar avea un efect îndelungat printre ceilalţi.
Utilizatorii sunt interconectaţi. Asta e toată ideea.
Studenţii sunt online pentru că prietenii lor sunt online
şi dacă o piesă de domino cade, cad şi restul. Nu pricepi asta ?
Nu mă întorc la Noaptea Caraibă de la Frăţia A-E-Pi !
Sfinte Sisoe.
- Ce e în neregulă cu tine ? - Îţi place să fii un nimeni ?
Îţi place să fii o glumă ? Vrei să te întorci la asta ?
Aşteaptă, aşteaptă, aşteaptă !
A fost un act de copil, nu al unui om de afaceri şi nu unul amical.
Ştii cât de penibil a fost să merg, să încasez un cec azi ?
Nu vreau să mă întorc la viaţa aia.
- Poate că erai frustrat. - Da !
- Poate că erai nervos. - Am fost !
Dar sunt dispus să trec peste asta, pentru că, Wardo, am nişte veşti bune.
Îmi pare rău.
Am fost nervos şi poate copil, dar trebuia să-ţi atrag atenţia.
Wardo... am spus că am veşti bune.
Ce e ?
Peter Thiel tocmai mi-a făcut o donaţie de jumătate de milion.
Poftim ?
Jumătate de milion de dolari. Şi ne va aranja şi un birou.
Vor să restructureze compania. Vor să te cunoască pe tine.
Au nevoie de semnătura ta pe nişte documente,
aşa că trebuie să te urci în primul avion spre San Francisco.
Am nevoie de directorul meu executiv.
Sunt pe drum.
- Wardo ? - Da ?
Am reuşit.
Wardo ? Deja te întorci acolo ?
Da.
Şi, de asemenea, mă despart de tine.
Cineva să o oprească !
Avem 4 documente. 2 sunt acorduri comune de cumpărare a acţiunilor,
care îţi permit să cumperi acţiuni din Facebook-ul reorganizat,
spre deosebire de vechile acţiuni, care acum nu mai valorează nimic.
Al 3-lea e un acord de schimb, cu care schimbi acţiunile vechi în acţiuni noi
şi, în sfârşit, un acord de votare al acţionarilor.
Câte acţiuni voi deţine ?
- 1 328 334. - Iisuse.
Asta reprezintă 34,4% din acţiuni.
De ce creşterea de la 30% ?
Căci va trebui să le scad valoarea, pentru a face loc noilor investitori.
- Îmi place să lucrez cu afacerişti. - Aşa e.
- Economist. - Sigur.
Ar trebui să ştii că Mark şi-a redus deja procentajul de la 60% la 51%.
Lui Mark nu-i pasă de bani şi are nevoie să fie protejat.
Dustin Moskovity deţine 6,81%. Sean Parker are 6,47%.
- Sunt de acord. - Şi Peter Thiel, 7%.
Vrei să foloseşti stiloul meu ?
Eduardo ?
Puteţi repeta întrebarea ?
Nu, a fost o întrebare absurdă şi tu vrei s-o auzim de 2 ori ?
- Da. Vreţi să o citiţi, vă rog ? - Ei bine, daţi-i drumul.
"Avocatul: Şi când aţi semnat aceste documente,
eraţi conştient că vă semnaţi propriul certificat de deces ?"
Nu.
Am fost incredibil de fraier să nu-mi pun avocaţii să se uite peste toate...
Sincer să fiu, am crezut că sunt avocaţii mei.
Am fost singurul tău prieten.
Ai avut un prieten.
Tatăl meu nici măcar nu se mai uită la mine.
Bine, Eduardo, domnul Zuckerberg ţi-a zis ceva
după ce-ai semnat actele ?
Au fost multe strângeri de mână, multe felicitări.
Îmi spusese deja că nu va veni la şcoală cel puţin un semestru,
aşa că ne spuneam la revedere pentru o perioadă de timp.
Şi apoi, înainte de a pleca, a spus:
Dar trebuie să te întorci.
Cândva înainte de sfârşitul lui noiembrie şi începutul lui decembrie.
Peter vrea să ne dea o petrecere când ajungem la 1 milion de membri.
Va fi nebunie curată. Trebuie să te întorci pentru asta.
- Un milion de membri ? - Da.
Îţi aduci aminte de algoritmul de pe fereastra de la Kirkland ?
Da.
Da, voi fi aici.
- Eşti sigur în legătură cu asta ? - Ai întârziat 20 de minute.
Vei intra şi vei spune c-ai dormit mult şi n-ai avut timp să te-mbraci.
Or să încerce să te cumpere. Case Equity o să te vâneze.
Or să te implore să le iei banii.
O să dai din cap şi iar o să dai din cap şi o să spui:
"Care dintre voi e Roth ?"
Nu, nu Roth, Manningham.
"Care din voi e Mitchell Manningham ? " Şi el va spune, "Eu sunt".
Şi apoi tu îi zici: "Sean Parker vă transmite să vă duceţi dracului."
- Şi apoi pleci. - Bine.
În noiembrie am primit un e-mail
de la Mark, care mă chema să vin la petrecerea pentru 1 milion de membri.
Ce mai scria în acest e-mail ?
Scria că trebuie să avem o întâlnire de afaceri.
Că Mark şi Sean s-au răzbunat pe Case Equity, printr-o farsă
şi că Manningham a fost atât de impresionat,
încât le-a făcut o ofertă de investiţii greu de refuzat.
Aşa că m-am dus în California, direct la noile birouri.
Nu ştiam dacă trebuie să mă îmbrac pentru petrecere sau pentru întâlnire,
aşa că m-am îmbrăcat pentru ambele.
- Dar oricum n-a contat. - De ce nu ?
Pentru că motivul pentru care fusesem chemat acolo era altul.
Din ce motiv ai fost chemat acolo ?
A fost o înscenare.
Domnule Saverin. Hei ! Veniţi aici.
Salut, omule.
- Ce mai faci ? - Bine. Dvs. ?
- Bine, bine, bine. - Mă bucur să vă revăd.
Prima oară am crezut că glumeşte. Că-mi dă alte documente să semnez.
Dar apoi am început să citesc.
Stai, ce e asta ?
După cum ştiţi, noi investitori au devenit acţionari.
Ce înseamnă asta ?
Domnule Saverin.
Mark !
- Mark ? ! - E conectat.
- Poftim ? - E conectat.
- Serios ? - Da.
Şi acum ? Mai eşti conectat ?
Cheamă paza.
Ai emis 24 de milioane de acţiuni noi.
Ţi s-a spus că, dacă ni se vor alătura noi investitori...
Cât de mult a scăzut valoarea acţiunilor tale sau ale lui ?
Valoarea lor n-a fost redusă.
La cât s-a redus valoarea acţiunilor domnului Moskovity ?
N-a fost redusă.
La cât s-a redus valoarea acţiunilor domnului Sean Parker ?
N-a fost redusă.
La cât s-a redus valoarea acţiunilor domnului Peter Thiel ?
N-a fost redusă.
Iar valoarea acţiunilor dumitale la cât s-a redus ?
La 0,03%.
- Tu ai semnat actele. - Mi-ai făcut o înscenare.
Vrei să mă învinuieşti pe mine pentru că tu erai Directorul Financiar
şi ai încheiat o afacere proastă cu propria ta companie ?
O să fie de parcă nici n-aş face parte din Facebook.
N-o să fie aşa. Chiar nu faci parte din Facebook.
- Numele meu e în lista creatorilor. - Mai verifică o dată.
Asta e pentru că am îngheţat contul ?
Crezi că te-am fi lăsat să faci paradă în costumul tău ridicol
şi să pretinzi că tu conduci compania asta ?
Scuze, costumul Prada e la curăţat !
Împreună cu hanoracul şi cu şlapii, rahat cu pretenţii ce eşti !
Paza a sosit. Acum trebuie să pleci.
- Nu semnez hârtiile alea. - Vom obţine semnătura ta.
Spune-mi că asta n-are legătură că am intrat în Club Phoenix.
Tu ai făcut-o ! Ştiam eu. Tu ai băgat povestea cu găina !
- N-am băgat eu povestea cu găina. - Despre ce vorbeşte ?
- Acuzat de cruzime faţă de animale. - Serios, care-i faza cu găina ?
Şi pun pariu că ce-ai urât cel mai mult
e că m-au considerat pe mine co-fondatorul Facebook.
Ceea ce chiar sunt. Ai face bine să-ţi angajezi un avocat, nemernicule.
Pentru că nu mă întorc doar pentru cei 30%. Mă întorc ca să-ţi iau tot.
- Luaţi-l de aici. - E-n regulă. Plec.
Stai aşa.
Am uitat ceva.
Uite-ţi cei 19 000 de dolari. Dar eu n-aş încasa cecul.
Banii sunt în contul pe care tu l-ai îngheţat.
Îmi place să stau alături de tine, Sean.
Mă face să par dur.
Gata, s-a terminat spectacolul din seara asta, oameni buni.
Vreau să adunaţi aici, pentru petrecere.
O să intrăm în club ca şi cum ar fi parada de modă de Ziua Recunoştinţei.
Mackey, afişează pe monitoare. Cred că suntem aproape.
- Eşti bine ? - Da.
Membri: 999 942
- Ai fost cam dur cu el. - Aşa-i viaţa în Liga Profesionistă.
Nu trebuia să fii atât de dur cu el. Sean !
- Nu trebuia să fii atât de dur cu el. - Aproape c-a distrus compania.
O să-i trimit flori.
Apropo de flori. Dau o petrecere, după petrecere, la Kappa Eta Sigma.
Ashleigh e membră acolo.
- Ashleigh ? - Asistenta noastră, e în practică.
Da. Ştiu cine e. Voi doi sunteţi... ?
Ashleigh ? Cu mine ? Nu. Mă rog... un picuţ.
De ce ?
- Nu. Întrebam... - Scuze. Mark ?
- Chiar vorbeam despre tine. - Ziceam că faci treabă bună.
Mersi. Mă bucur. Astea au sosit pentru tine.
Pune-le pe biroul meu.
- Ce-i acolo ? - Nimic.
- Mackey. - Da, domnule.
- Dă refresh. - Frumos !
Membri: 1 000 046
Şi tu nu eşti genul care să îmbrăţişeze.
Ştiu.
Un milion !
Cine deschide şampania ?
Eu deschid şampania.
Următoarea etapă de dezvoltare: o aplicaţie de "picture sharing".
Un site în care să vezi pozele ce-ţi caracterizează viaţa socială.
Digitalizarea vieţii reale.
- Poţi folosi un CD. - Poţi priza de pe trupul meu.
Nu mai trebuie să te duci la petreceri.
Mergi cu aparatul digital, apoi amicii tăi retrăiesc petrecerea online.
Şi "tagging". Ideea...
- Ţi-ar fi mai uşor fără sutien ? - Merită să aflăm.
Opriţi muzica. Petrecerea s-a terminat !
Plecaţi acasă !
Am stat ore întregi să văd ce fac oamenii când se loghează.
Verifică statusul actualizat al amicilor lor.
Staţi. E ciudat. De ce s-a oprit muzica ?
Verifică dacă vreun amic şi-a schimbat profilul sau pozele...
Serios, ce s-a întâmplat cu muzica ?
Am trăit la fermă, apoi am trăit la oraş şi acum vom trăi pe internet !
Sean, încetează ! Cred că jos se întâmplă ceva.
Opriţi vă cu toţii ! Lăsaţi paharele jos.
Împrăştiaţi-vă. Haideţi !
Toată lumea, acasă !
Doamnelor şi domnilor, sunteţi atenţi la mine, vă rog ?
E timpul să mergeţi acasă. Petrecerea s-a terminat.
Atunci e bine.
- E poliţia ! - Poftim ?
Rahat !
- Drace ! - E-n regulă. Fiţi calmi.
Bună seara, domnule poliţist. Cu ce vă pot ajuta ?
Ce se întâmplă ?
Era muzica prea tare ? Sărbătorim ceva.
- Dră, vă rog să vă încheiaţi bluza. - Îi pot ruga să dea muzica mai încet.
Nu e a mea.
Bun, trebuie să vă identificăm. Ţineţi mâinile la vedere.
Dumnezeule !
Mai ai ceva în buzunare despre care trebuie să ştiu ?
Nu, domnule. Nu.
- Să nu faci vreo prostie. - Nu fac.
- Ce-i asta ? - Un EpiPen.
- Şi ăsta ? - E inhalatorul meu.
- Câţi ani aveţi ? - 21.
Am 21 de ani.
- 21. - Eu am 21.
Dacă minţi e mai rău.
Îmi pare rău, nu trebuia să mint.
- Salut. - Ascultă, s-a întâmplat ceva.
- Rahat ! - Nu, e-n regulă. O să fie bine.
Am depus banii de cauţiune şi eram curat. Sunt alergic.
- Asistenţii au fost de vină. - A fost doar o petrecere.
O să apară la ştiri, Sean. O să apară online într-o clipită.
- Ştiu. - Ştii că, fiind vorba de asistenţi...
Nu, e-n regulă. Am totul sub control.
O să fac eu să fie sub control. Voi angaja un jurist să spună ce să fac.
Dar o să fie o ştire de prima pagină.
Nu crezi că Wardo a fost cumva implicat, nu ?
- Adică, ar fi putut să... ? - Nu.
Sau Manningham. Unul din ei.
Cineva. Cineva a plantat cocaina, pentru că a fost plantată.
Mă crezi. Doamne, o să fie bine.
Nu-i aşa ?
Du-te acasă, Sean.
Sunt Director Executiv, nemernicule Mark Zuckerberg
Mark ?
Mark.
- Am terminat pe ziua de azi. - Da, stăteam şi eu aici.
- Ce s-a întâmplat cu Sean ? - Încă mai deţine 7% din companie.
Ai mâncat toată ziua numai o salată. Vrei să mâncăm ceva ?
Nu pot.
- Nu sunt un tip rău. - Ştiu.
Când depoziţiile sunt sentimentale, bănuiesc că 85% sunt exagerări.
- Şi ceilalţi 15% ? - Sperjur.
Mitul creaţiei necesită un răufăcător.
Acum ce se va întâmpla ?
Sy şi ceilalţi servesc o friptură, undeva pe Bulevardul University.
Apoi vor reveni la birou
şi vor lucra la un acord de înţelegere pe care să ţi-l prezinte.
- Or să cadă la învoială ? - Da.
- Şi tu vei plăti preţul. - De ce ?
Pentru ca tipii ăştia să semneze un acord de confidenţialitate.
Dacă vor spune ceva urât despre tine în public, o să le poţi lua tot ce au.
- Eu am inventat Facebook. - Eu vorbesc despre juraţi.
Sunt specializată pe "voir dire", selecţia juraţilor.
Ceea ce vede un jurat când se uită la un inculpat.
Hainele, părul, stilul discursului, felul de a fi...
- Felul de a fi. - Practic avocatura de 20 de luni
şi am putut face un juriu să creadă că tu ai scornit povestea cu găina.
Şi încă ceva.
De ce nu te-ai aflat la petrecerea lui Sean din acea seară ?
- Crezi că eu am chemat poliţia ? - Nu contează asta.
Eu am pus întrebarea şi acum toţi se gândesc la asta.
Ai pierdut încrederea juriului în primele 10 minute.
- Animalele de la fermă. - Da.
- Eram beat, furios şi prost. - Şi scriai pe blog.
Şi scriam pe blog.
Dă-le bani.
Dacă priveşti în ansamblu, e un şut înainte.
Asta îţi va spune mâine şi Sy.
Crezi că se supără cineva, dacă rămân o clipă să folosesc computerul ?
- Nu cred că ar fi o problemă. - Mersi.
Îţi mulţumesc pentru ajutor.
Nu eşti un nemernic, Mark.
Doar că faci tot posibilul să devii.
Adaug o pe Erica ca Prietenă
Erica va trebui să confirme că acum sunteţi prieteni.
Trimite cererea de prietenie
SupRip by XRAiN
Cameron şi Tyler Winklevoss s-au înţeles pentru 65 de milioane USD
şi au semnat un acord de confidenţialitate.
Au participat la Jocurile Olimpice din Beijing şi s-au clasat pe locul 6.
Eduardo Saverin s-a înţeles pentru o sumă necunoscută.
Numele său a fost menţionat din nou drept co-fondator al Facebook.
Facebook are 500 de milioane de membri în 207 ţări.
Valoarea sa curentă estimată este de 25 de miliarde de $.
Mark Zuckerberg e cel mai tânăr miliardar din lume.
SupRip by XRAiN
Subtitrare downloadata de pe www.RegieLive.ro