Mamma? Är du vaken? Mamma?
ZoZo? Vad gör du uppe? Det är fortfarande tidigt.
- Försök att sova. - Det går inte. Olive är rädd.
Mamma.
Här nere.
ZoZo, vad gör du härnere?
Jag har sagt att jag inte gillar det namnet längre.
Jag heter Zoe.
Och jag gömmer mig.
Olive sa att vi måste gömma oss. Hon drömde att de hittade oss.
Vilka då?
- Odjuren. - Vad är det vi har talat om?
Vår nya regel, minns du?
Regel nummer fyra: Vi får inte tala om dem längre.
Det gjorde jag inte. Det var Olive.
Du kan säga till Olive att ingen hittade oss.
Pappa har hållit vakt hela natten. Vi är i säkerhet här.
Hörde du det, Olive?
- Mitt leende har fastnat. - Hennes leende har fastnat.
Hon vill inte le längre.
Det betyder att hon fortfarande är rädd.
Skulle Olive må bättre om vi kollade med pappa?
Det är okej.
Såja.
Kom nu.
Det är okej.
Mamma, titta.
- Det är bara pappa. - Det ser inte ut som pappa.
- Har någon haft en mardröm? - Pappa.
Sådär...
- Mardrömmarna skulle ju försvinna. - Ja.
- Så varför är du så rädd? - Fråga Olive om det.
Så det var Olive?
Hur kan hon sova med ögonen öppna?
- Var inte elak. - Jag bara undrade.
- Hon vill ha en rapport. - Jag får kolla mina anteckningar.
Får jag mina glasögon?
Tack.
Så jag började kl. 22.00.
Klockan två lade jag patiens. Vann fyra, förlorade tre.
Förlorade fyra, vann tre. Miss Zoe ser rätt igenom mig.
Klockan fem sprang några rådjur förbi ovanför.
Klockan sex hörde jag små fotsteg.
Det kunde vara min lilla dotter.
Men förutom det, ingenting. Inte något som rörde sig, inte ens...
- Ett odjur? - ZoZo.
Nej, inte ens...
- du vet. - Och låsen?
- Funkar de fortfarande? - Vill du kolla?
- Får jag? - Jag vill inte ha henne där uppe.
Den där lilla grodan? Hon fixar det.
Jag fixar det. Jag kan reglerna. Ett: Var aldrig högljudd.
Två: Förlora aldrig kontrollen.
Tre: Öppna aldrig dörren. Fyra: Tala aldrig om odjuren.
- Försiktigt, ZoZo. Din sko. - Visst, mamma.
Håller det?
Det håller.
Kan jag inte få gå barfota?
Nej, det vore inte rätt.
Varför inte?
För vi är inte djur, Zoe.
Det måste du komma ihåg.
Men jag går inte ut eller så.
Vem behöver gå ut när vi har med oss solen?
En fin dag till, eller hur?
Tänker du tala om det?
Inte för hårt. Du får inte halka.
Jag klarar det.
Okej.
- Hur många dagar är det? - Minns du inte, kan du räkna.
Det är 25 i varje rad. Hur många rader är det?
Ett, två, tre, åtta, nio... Tolv.
Vad blir 25 gånger 12?
Trehundra plus den nya. Det blir 301.
Det stämmer. Det hjälpte att plugga matte.
- Får jag en puss. - Det betyder att hon är hungrig.
Få se, vi har majsdeg...
...majs, potatis, bönor.
- Och persikor. - Persikor. Definitivt persikor.
Vi åt persikor igår.
Och vi kan äta det igen imorgon.
Men idag tänkte jag att vi borde prova lite protein.
- Kanske vi kan äta bönor. - Bönor är läskigt.
Pappa. Bönor eller persikor?
Jag vet inte.
- Persikor. - Det låter bra.
Ray-
- Vi kan väl rösta? - Ray.
Alla som vill ha bönor, räck upp en hand.
En röst för bönor.
Alla som vill ha smaskiga persikor, räck upp en hand.
Ledsen, två mot en.
Tre.
- Är Darlene jobbig igen? - Nej, hon är en tuff tjej.
Hon behöver bara lite uppmuntran.
Sådär. Vad var det jag sa?
Mamma. Pappa. Persikorna är borta.
- Inte kul, ZoZo. - Någon har stulit dem.
Det är tolv burkar.
Nästan två veckors ranson.
Finns det inga mer persikor?
Nej. Inga mer persikor.
Något drogs till sockret. Något med tänder.
Vad har såna tänder?
Antagligen en råtta.
En råtta kan inte komma in här. Jag kollade dörren. Den är stängd.
Det är inte enda vägen in.
Kan odjuren ta sig in hit också?
- ZoZo. - Kan de?
Nej, de är för stora för det.
Men en råtta kan göra det.
Om det är en råtta, är den här någonstans.
Vi får hålla ögonen öppna.
Vi måste hitta den innan den tar mer mat.
Vi får ta mindre ransoner.
Vi får redan så lite.
Jag är ledsen, Zoe.
Verkligen.
Jag ber dig inte igen. Ät.
- Jag vill inte ha läskiga bönor. - Kom ihåg den andra regeln.
Förlora aldrig kontrollen.
- Låt inte ilskan ta över. - Regel fem: Kalla mig inte ZoZo.
- Jag ville bara ha persikor. - En tjuv tog dem.
Och nu får vi undvara en del.
Men jag har redan ingenting.
Jag är fast här. Jag kan inte ens gå ut.
Jag har inga vänner förutom Olive och hon säger bara fem saker.
- Och vi då? - Va?
Du säger att du inte har några vänner.
Men vi då? Är inte mamma och jag vänner?
- Du vet vad jag menar. - Nej, det gör jag inte.
Det är fel att säga du inte har nåt när du egentligen har allt.
- Visst. - Jadå. Se på det där.
- Hur många dagar var det? - Trehundraett.
Trehundraett.
Vi borde inte ha varit med någon av de dagarna.
Men precis när det behövdes...
...hittade vi den här platsen...
...och vi fick mat, ett hem, ett liv.
Vi är kanske de enda kvar, de enda som ännu lever.
Så varje markering är ett mirakel.
- Ett mirakel? - Precis. Ett mirakel.
Och den här maten ser till att du lever en dag till.
Och då kan du göra ett märke till.
Jag antar det.
Så de där läskiga, kalla bönorna på din tallrik?
De är också ett slags mirakel.
Om du äter dina mosade mirakel...
...kan vi kanske göra en utflykt.
- En utflykt? - Ja.
Men ät fort, för jag åt upp mina mirakelbönor och vill ha mer!
Var försiktig, pappa.
- Där har vi Joeys hus. - Då kör vi.
Åtta.
Fem, sex, sju... Sylvias glassbar.
Okej. Jag tar dörren.
Dörren är öppen.
Du hör klockan ringa.
Och Sylvia står bakom disken.
Hon har på sig ett förkläde.
Godmorgon, lilla Zoe.
Och hon ger dig en liten rosa sked av plast.
Och du håller handen mot den kalla glasdisken.
Och du kan se tunnor av Sylvias färska, hemlagade glass.
Det är tidigt, så de bästa smakerna finns kvar.
Salt och honung, krispiga jordnötter.
Och såklart... Din favorit.
Jordgubbe.
Är du där?
Är du nöjd nu?
Tills imorgon.
Du vinner.
Jag vinner.
Allt kommer att ordna sig.
Jag försöker att tro på det, Ray.
Men påhittad glass kan inte hjälpa vår dotter.
Jag vill bara få henne att må bättre.
Men vad händer om hon blir sjuk?
Vi har redan gått ner många kilo.
Vi måste hitta ett sätt att få mera mat.
Riktig mat. Jag går upp till ytan om jag måste.
Det kan du inte, Ray.
- De letar fortfarande efter oss. - Jag kan ge igen.
Det vore självmord, det vet du.
Minns du vad vi lovade när vi först kom hit?
Zoe är viktigast. Vad som än händer.
Det viktiga är att ingen har hittat oss.
- Förutom en råtta. - Bara en råtta.
Älskling...
Försök att tänka annorlunda.
Det här gömstället kan vara ett fängelse eller ett hem.
- Bönor kan vara bönor eller... - Mirakelbönor.
- Varför inte? - Jag är inte nio år gammal, Ray.
Jag förstår vad du gör med ZoZo.
Men jag tror inte på mirakel.
- Inte nu längre. - Det borde du göra.
Det här är vårt liv nu. Vi får klara av det bäst vi kan.
Vad är det annars för mening?
- Vi måste överleva. - Det klarar vi...
...och ändå leva.
Ray?
Vad gör du?
Jag lever.
- Vi måste vara tysta. - Ta det lugnt.
Vi ses ikväll.
Ha så kul.
Mamma! Mamma! Snälla!
Zoe!
Mamma! Pappa! De kommer!
Det var duktigt. Det är fem och två.
- Så fem delat med två är... - Två och ett halvt.
Bingo. Du kan flytta på bilen nu.
Kom igen nu. Det här kan vara kul.
Det är trist med matte. Även om det är Kingsville.
Om det är så tråkigt, varför ler Olive?
Det är hennes fejkade leende. Därför verkar hon lite...
Läskig? Jag menade inte så, sötnos.
Hon behöver bara ett bad.
Vi kan väl spela en gång till...
...och sen tar vi en paus, okej?
Okej.
Mamma? Tror du pappa har rätt?
- Har rätt om vadå? - Du vet...
...att bara vi tre är kvar?
- Periskopet? - Just det.
- Vad ska jag göra med det? - Vad tror du?
Jag vill att du ska ta en titt.
På ytan?
Du sa att jag inte fick göra det. Aldrig någonsin.
Tja... Jag försöker nåt nytt idag.
Vadå?
Jag tar det lugnt.
Så, vad ser du?
Ingenting. Skolan. Lekparken.
Ingenting.
Pappa har rätt. Bara vi är kvar.
- Vi och Olive. - Men ser du oss?
- Nej, mamma. - Ser du dörren?
- Nej, den är övertäckt. - Exakt.
När vi först kom ner hit, täckte pappa och jag över den.
Så att ingen kan hitta oss.
- Och? - Och...
...att man inte kan se nåt, betyder inte att det inte finns.
Ibland är sanningen dold för oss.
Tror du våra vänner finns där ute?
Att de gömmer sig som vi?
Kanske. Det borde de göra.
För att odjuren jagar dem också?
ZoZo.
Ja, odjuren skulle jaga dem också.
De hatar oss, eller hur? Eftersom de jagar oss sådär.
Jag vet inte om det är hat. Det bara...
De är inte som vi.
Och de är lika rädda för oss som vi är för dem.
- För vad som hände den dagen? - Ja. För det som hände.
- Du talade om odjuren. - Jag vet.
Tjuven.
Han är tillbaka.
Titta inte.
Hej.
Vad är det?
Det är tjuven.
Den jäveln.
Jag kan döda den. Se till att hålla er tillbaka.
Nej, håll dig tillbaka. Jag dödar den.
- Nej, jag dödar den. - Alla kan inte döda den.
Minns du när vi var hos moster Cathy för nåt år sen?
Och den där läskiga pungråttan ute på bakgården?
Vem tog hand om den?
- Kan vi äta den till kvällsmat? - Tyst.
Döda den!
Pappa!
- Den smiter! Skynda dig! - Jag vet.
Pappa!
Mamma!
Det var häftigt.
Var det bättre än när pappa dödade pungråttan?
Definitivt.
Vad är det?
Tillbaka!
- Stäng av det, pappa. - Håll dig tillbaka!
- Allt brinner upp! - Vi får släcka elden.
Stanna här.
Inte igen.
Kom igen, Ray!
Ray! Hjälp mig!
- Ta inte sönder den! - Darlene fixar det!
Ray. kom igen!
Jag sa att det skulle gå bra. Håll er tillbaka!
ZoZo! Håll dig tillbaka!
Jag kan inte se nåt.
Vänta.
Var är ZoZo?
- Zoe? - ZoZo?
ZoZo? ZoZo?
Vad gör du?
- Blev du bränd? - Jag är bara rädd.
Det finns inget att vara rädd för nu. Vi släckte elden.
Ingen är skadad. Och Olive är okej.
Bara lite smutsig. Ser du?
- Allt kommer att ordna sig. - Nej, pappa. Det tror jag inte.
Det blir inte okej.
De kommer att se oss.
Vilka då?
Odjuren.
Herregud.
Tjena, bacon.
- Var är vår lilla tjej? - Hon är en trappa upp.
Hur lång tid tar det att sätta på sig en baddräkt?
Länge om man försöker göra intryck på Joey.
- Joey? - Ja, han följer med oss.
Joey Neary, grannen?
- Han är väl gullig? - Han kan inte knyta sina skosnören.
Det är vad jag tycker. Joey Neary.
Du minns väl hur det var?
Jag hade kommit över dataspel före vår första dejt.
- Jag gillar inte det här alls. - Varför sa ni inget?
- Vadå för nåt? - Att Joey reser bort.
- Vi skulle spela Marco Polo. - Men jag talade med Jillian.
Lämna det. Det behövs inte.
- Vi måste åka nu. - Lämna allting här.
Vi har det vi behöver.
Kom nu.
Hej, Ted.
Jillian?
- Ted, är allting okej? - Jillian.
- Joey? Vad händer? - Jag vill inte åka.
- Varför måste ni åka iväg? - Mannen från regeringen.
Han sa att viruset förändrar folk.
- Vilket virus? - Vi måste åka iväg.
- Vart åker ni? - Ledsen vi hinner inte.
- Vad händer? - Ta bara Zoe och åk långt bort.
- Kom så åker vi. - Säg till Zoe att jag inte kan leka.
Ted.
Vart är alla på väg?
Jag fixar det. Oroa dig inte.
Packa det. Jag kommer tillbaka.
Odjuren. De ser röken.
Inte sant?
Det är solnedgång. Det är för mörkt att se röken.
Kanske det.
Ser du nån rök?
Glöm inte den andra regeln. Vi måste vara lugna.
- Vi måste ha kontroll. - Jag måste tänka.
Alla i närheten har sett den där röken.
Odjuren kommer efter oss. Jag är säker på det.
- Låt mamma och pappa tala, okej? - Men de hittar oss.
- Precis som Olive drömde. - De hittar oss inte.
- De kan göra det. - Sluta!
Jag måste veta vad vi ska göra.
Vi ska inte göra någonting. Även om de ser röken...
...och det tror jag inte, när de är framme är den borta.
- De vet inte varifrån det kom. - De märker var vi är.
- De letar igenom området. - Så låt dem komma.
De har letat här förut. De har aldrig hittat oss.
- Och de hittar oss inte nu. - Pappa har rätt. Vi klarar oss.
Jag kollade. Minns du?
Alla som tror vi är i säkerhet, räck upp en hand.
- Två mot en. - Tre.
Vad är det, mamma?
- Träet brann ner. - Och?
Bränt trä blir till aska.
Då är vi inte gömda längre.
- De märker inget. - Vill du ta den risken?
- Jag har inget annat val. - Vi kan dölja askan.
Hur då?
Då måste vi upp till ytan.
Men den tredje regeln då? Öppna aldrig dörren.
Ibland måste vissa regler brytas.
Lyssna på mig. Om du hör något där uppe som inte är vi två...
...måste du låsa dörren bakom oss.
Nej, jag följer med er. Jag kan hjälpa till.
- Det får du inte, ZoZo. - Jag heter Zoe.
- Behandla mig inte som en bebis. - Jag beskyddar dig.
Tänk om jag måste beskydda dig? Jag kan slåss om jag måste.
Nej, det kan du inte. Mina regler gäller dig.
Vad som än händer där uppe...
...vad du än hör, öppna inte dörren.
- Men... - Du måste lova mig det.
Jag lovar.
Vi måste röra på oss snabbt. Jag vill bara vara där i tre minuter.
Tre minuter.
Okej.
De går åt det här hållet, Olive.
Nej, jag vet inte vart de gick.
De är tillbaka, Olive.
Mamma! Pappa! Bakom er!
Mamma! Pappa! Skynda er!
Pappa!
Mamma! Pappa!
Pappa!
Mamma!
Pappa!
Vad gör du? Du skulle stanna därinne.
- Jag såg... - Lugna dig. Vi förstår inte.
Odjur!
Akta er!
Det är bara ett rådjur, Zoe.
Inget att vara rädd för.
Bara Bambi.
- De verkade rädda. - Nej, var inte dum.
Hon har rätt, Ray. De springer iväg.
De springer iväg från något.
Vi måste tillbaka till gömstället.
Försiktigt.
- Vad hände? Såg du nåt? - Tyst.
Vad är det, pappa?
Fotsteg.
- Det är nog bara en. - Varför bara en?
De var alltid i grupper förut.
Jag vet inte.
Han kanske såg röken.
Han kommer hitåt.
ZoZo, vi måste vara tysta.
Regel nummer ett. Var aldrig högljudd.
- Jag vet. Jag försöker. - Försök igen.
Hör han oss, hittar han oss.
- Förstår du mig? - Zoe, Zoe...
Zoe, kom hit.
Sätt dig.
Ska vi ta oss härifrån? Se vad jag hittade...
Med den här bilen...
...kan du åka vart du vill.
I hela världen.
När som helst.
- Vart vill du åka? - Min säng.
Min gamla säng.
Just det.
Det är ett bra val. Okej.
Du lägger dig ner på sängen.
Efter en lång dag.
Och du sveper täcket med rosa prickar ända upp till hakan.
Och du kramar dina gosedjur.
Lilla björnen, ankan och masken.
Och du pussar dem godnatt.
Och du känner hur fläkten bredvid dig blåser på håret.
Och så tittar du upp på taket...
...där vi satte fast stjärnorna...
...och de lyser ovanför dig.
Så det finns alltid ljus.
Även när du sover.
Även när du drömmer.
Är du där?
Ja. Jag är där.
Kan du se stjärnorna?
Låt det vara.
Mitt leende har fastnat.
Fastnat. Fastnat. Fastnat.
Det är okej, baby.
Allt blir snart okej.
Han kan komma in, eller hur?
Håll emot, pappa.
Han är för stark!
Vi måste blockera dörren.
Det måste vara nåt som håller.
- Gå inte upp dit! - Pappa måste skynda sig!
- Skynda dig! - Det gör jag!
- Mamma? Är du okej? - Jag är okej. Stanna där nere.
Pappa! Skynda dig!
Ray!
Han kommer igenom!
- Pappa! - Akta dig!
- Ge mig röret! - Sätt det under handtaget!
Akta dig, mamma!
Akta dig, Claire! Dö! Dö!
Ray!
Ray! Ray! Ray!
Ray! Han kommer inte in!
Säkert. Okej?
Hej.
Håller det?
Det håller.
Han är kvar däruppe. Varför går han inte?
Varför går han inte bara?
Jag vet inte.
Han är ute efter nåt.
Vad kan det vara?
Varför står han kvar där?
Det är vad han gör.
- Han väntar. - Väntar på vadå?
De andra.
Kolla, där är det.
Vattentornet där borta. Kan ni se det?
- Där har vi lämnat Kingsville. - Och då klarar vi oss?
- Inga sjuka människor? - Precis. Inga sjuka människor.
- Varför åker de tillbaka? - Jag vet inte.
Du sa att vi inte kunde stanna kvar. Att det var farligt.
Allt är kanske okej nu.
- Kan det vara möjligt? - Jag vet inte.
Det måste finnas nåt.
Kanske A.M.?
Ray, akta dig!
Alla medborgare i Kingsville måste återvända hem...
...tills CDC har stabiliserat utbrottet.
Detta är en karantän utfärdad av guvernör Schroeder...
...under säkerhetskod 11. Det är för er egen säkerhet.
Alla invånare i Kingsville måste återvända till sina hem...
...tills CDC har stabiliserat utbrottet.
Detta är en karantän utfärdad av guvernör Schroeder...
...under säkerhetskod 11. Det är för er egen säkerhet.
Vad är en karantän?
Karantän.
De släpper inte ut oss.
Så vi är fast här?
CDC arbetar med nationalgardet för att hindra spridningen...
Pappa, de är här.
Darlene håller inte.
Vi behöver något annat.
Spring!
- Ta Zoe till sovrummet! - Vänta!
Det där håller inte länge.
Ray, hjälp mig!
- Hur länge håller det? - Ett par minuter.
- Vi måste ut! - De blockerar dörren.
Mamma, pappa... Dörren är inte enda vägen ut.
Periskopet.
- Vi kommer igenom. - Kanske inte du.
Jag klarar mig.
Okej, Ray. Hämta ZoZo.
- Är du redo? - Hämta ZoZo!
Ray! Nu!
- Okej, akta huvudet. - Nej.
- Har du henne? - Ja!
Okej, hon är uppe, Kom nu.
Jag får inte plats.
Kom nu.
Släpp det!
- Herregud! - Pappa! Pappa!
- Är du okej? - Jag är okej.
Jag är okej.
- Ray! - Kom ihåg vad du lovade.
Zoe före allt annat.
Kom igen, Kom igen!
Ray! Ray!
Nej! Pappa! Pappa! Pappa!
Pappa!
- Nej, pappa! Låt mig gå! - Vi kan inte göra något.
- Vi kan hjälpa honom! - Jag lovade att rädda dig!
- Jag lovade att beskydda dig! - Jag bryr mig inte!
- Jag lovade honom! - Jag hatar dig!
- Det är okej. - Släpp mig!
Det är okej.
- Vi måste springa. - Va?
Spring!
- Olive! Olive! - ZoZo! Kom tillbaka!
Spring!
- Är du okej, älskling? - Ja. Jag är okej.
Kom nu. Kom nu.
Var är vi?
Där allting började.
- Vad ska vi göra? - Spring! Fortsätt springa!
Odjuren! De kommer!
Hon drömde att de hittade oss.
De letar ännu efter oss.
De måste verkligen hata oss. Eftersom de jagar oss sådär.
- De var alltid i grupper förut. - Jag kan ge igen.
- Det vore självmord. - Vad är karantän?
- De släpper inte ut oss. - Odjuren.
Släpp oss!
- Testa dem. - Släpp oss! Släpp oss!
KARANTÄN INGEN UTGÅNG
Mamma... Det är jordbävning.
Nej, sötnos. Det är inte möjligt.
I Kingsville blir det inte jordbävning.
Varför behöver CDC militärplan?
De kommer tillbaka.
De sa åt alla att åka tillbaka.
De kommer hitåt.
Vi måste härifrån!
Nej! Det är för långt att gå.
Vid lekskolan! Där finns ett ställe.
- Jag vet inte om det är säkert. - Det är bättre än det här.
Kom nu!
Vi måste fortsätta.
- Var är det? - Där!
- Var är dörren? - Där!
De kommer! Skynda er!
Kom nu. Jag tar emot dig.
Claire, kom nu. Kom igen!
Claire!
Är du okej? Claire, är du okej?
Jag är okej.
Och ni?
Ja... Vi är okej.
Vi är okej.
Här finns allting.
Se på all den här maten.
Zoe...
Kolla in det här.
Här finns...
- Här finns böcker och spel... - Pappa?
Leksaker och...
Hur länge måste vi stanna här?
Jag vet inte.
Förhoppningsvis inte så länge.
Vi får vänta tills allt har ordnat sig. Och då...
Älskling...
...det som hände däruppe var ett misstag.
Ett fruktansvärt misstag.
Det var inte ett misstag.
Jag skar mig på dörren.
Viruset finns i luften. Vi är infekterade.
Snälla, släpp oss. Låt oss bara gå.
Svara på mina frågor, så gör jag vad jag kan för er.
- Förstår ni? - Ja.
Gömstället, hur länge har ni varit där?
Sedan det började.
Kom ni i kontakt med någon annan? Familj? Grannar?
- Det var bara vi. - Pappa säger att bara vi är kvar.
Zoe. Jag har en liten flicka i din ålder.
Det är så synd.
Nej.
Du sa att du skulle hjälpa oss.
- Följ min order. - Rör henne inte!
Ni får inte röra henne! Ni får inte röra henne!
- Rör henne inte! - Mamma! Förlora inte kontroll!
- Bort med er! - Det är för farligt!
Bort med er!
Kom ihåg den andra regeln. Förlora aldrig kontrollen.
Bort med er!
Glöm inte den andra regeln, Claire. Vi måste behålla kontrollen.
- Vi måste vara lugna. - Låt inte ilskan ta över.
Nej! Nej! Nej!
De är inte som vi är, och det gör dem rädda för oss.
- Vi är inte djur. - Ibland ser man inte sanningen.
Pappa!
Skjut honom!
Det här är Echo One. Jag ser måltavlan.
- Hur många är sårade? - Fyra. Två mål inom räckhåll.
Förbandet är i närheten.
Förstärkning är på väg.
Sluta! Ni måste inte döda honom.
Vi är...
Minns du regel nummer två, ZoZo?
Du kan hindra det, ZoZo!
Få det att sluta, Zoe. Kom tillbaka till mig.
Kom till mig, Zoe.
Sådär.
Hej.
- Mamma? - Det är jag.
- Du räddade mig. - Jag vet.
- Du kallade mig Zoe. - Jag vet. Kom hit.
Kom nu. Vi måste iväg.
Försiktigt.
Du är skadad.
Tack.
Vad gör vi med honom?
Vi låter honom leva.
Mamma. Titta.
Pappa.
Jag älskar dig.
Pappa.
Jag lämnar dig inte.
Jag är inte så långt borta.
Du kan alltid hälsa på mig.
Ja.
Ta bara en liten åktur.
Nej.
Är du där?
Nej, pappa.
Nej, nej...
Vi kan inte stanna här, sötnos. Vi måste bort.
- Vart då? - Vi måste gömma oss.
Mamma. Mamma.
Är du vaken?
Mamma. Mamma.
Zoe? Vad gör du uppe?
Se nu till att sova.
Det går inte. Olive är rädd.
Vad är det?
- Vad är det med Olive? - Vi hörde nåt.
- Jag tror ett odjur kommer. - Nejdå.
Du hade en mardröm.
Skynda dig.
Marco! Marco!
Polo?
Joey Neary?
Jag hittade dig.
Vem är där nere?
Joey, var har du varit?
Herregud.
Ted.
- Har alla blivit som oss? - Ja.
Men det är normalt här.
Kom nu.
- Ser du den? - Vadå?
Solen.
Så nu är det 302. Trehundratvå dagar.
Inte dagar.