Mor? Er du våken?
ZoZo? Hvorfor er du oppe? Det er tidlig ennå.
-Legg deg igjen. -Jeg kan ikke. Olive er redd.
Mor.
Her nede.
Hva gjør du der?
Jeg har sagt at jeg ikke liker det dumme babynavnet.
Jeg heter Zoe.
Jeg er her fordi jeg gjemmer meg.
Olive sa vi måtte gjemme oss. Hun drømte de fant oss.
Hvem?
-Pusterne. -Hva snakket vi akkurat om?
Vår nye regel?
Regel fire. Du får ikke snakke mer om dem.
Jeg sa ikke noe. Olive gjorde.
Du kan si til Olive at ingen fant oss.
Far har holdt vakt hele natten som vanlig. Vi er sikre her.
Hører du, Olive?
-Smilet mitt sitter fast. -Smilet hennes sitter fast.
Det betyr hun ikke vil smile lenger.
Hun er ennå redd.
Vil det gi Olive bedre følelse om vi ser hvordan det er med far?
Det er ok.
I orden.
Kom igjen.
Det er bra.
Mor, se.
-Det er bare far. -Det ser ikke ut som far.
-Noen har hatt et nytt mareritt? -Far.
Hei, hei.
-Vi ba marerittene holde seg unna. -Vi gjorde det.
-Hvorfor er du så redd? -Best å spørre Olive om det.
Var det Olive denne gangen?
Hvordan kan hun sove med øynene åpne hele tiden?
-Ikke vær frekk. -Jeg bare lurte.
-Hun vil ha en rapport. -Jeg bør sjekke notatene mine.
Brillene mine.
Takk.
Vakten begynte 22.00.
Klokken 02.00 spilte jeg kabal. Vant 4, tapte 3.
Tapte fire, vant tre. Zoe, du ser rett gjennom meg.
05.00, noen hjorter løp forbi.
06.00 i morges hørte jeg små skritt.
De tilhørte nok min egen lille datter.
Men ellers, ingenting, ikke en skapning, ikke en...
-En Puster? -ZoZo.
Nei, ikke en...
-...du vet. -Og låsene?
-Holder de ennå? -Vil du sjekke?
-Kan jeg? -Nei. Jeg sa hun ikke skulle opp dit.
Hva? Denne lille apekatten? Hun klarer det.
Jeg klarer det, mor. Jeg kan reglene. Aldri bråke mye.
-Jeg vet det. -To: Ikke mist kontrollen.
Tre: Åpne aldri døren. Fire: Aldri snakk om Pusterne.
-Forsiktig, skoen din. -Jeg har den.
Hold fast?
Hold fast.
Hvorfor kan jeg ikke gå barføtt?
Nei, det vil ikke være riktig.
Hvorfor ikke?
Fordi vi er ikke dyr.
Du må ikke glemme det.
Jeg har ikke tenkt meg ut eller noe.
Hvem må gå ut når vi har tatt med oss solen?
Nok en vakker dag?
Skal du gjøre det offisielt?
Ikke for hardt. Jeg vil ikke du skal skli.
Jeg klarer det, mor.
Ok.
-Hvor mange dager er det? -Om du ikke husker, tell dem.
De oppført i rekker på 25. Hvor mange rekker er det?
Én, to, tre, åtte, ni. Tolv.
25 ganger 12 blir?
Tre hundre pluss det ene merket mitt. Altså 301.
Stemmer. Ser du? Mattetimene lønner seg allerede.
-Gi meg et kyss. -Det betyr hun er sulten.
La oss se. Vi har hominy,-
-mais, poteter, bønner.
-Og fersken. -Fersken. Helt sikkert.
Vi hadde fersken i går.
Vi kan ha dem igjen i morgen.
Jeg tenkte i dag, vi burde prøve noe med protein.
-Kanskje bønner. -Bønner er det verste.
-Far. Bønner eller fersken? -Ja?
Jeg vet ikke.
-Fersken. -Fersken høres godt ut.
Ray.
-Hva med om vi stemmer? -Ray.
Alle som er for bønner, opp med hånden.
Én stemme for bønner.
Alle som er for noen deilige søte fersken, opp med hånden.
Beklager. To mot én.
Tre.
-Oppfører Darlene seg dårlig? -Nei, hun er en tøff jente.
Hun trenger en oppmuntring, det er alt.
Se der. Jeg sa hun var tøff.
Mor. Far. Ferskenene er vekk.
-Ikke morsomt. -Jeg mener det. Noen stjal dem.
Det er 12. Det er 12 bokser.
Nesten to ukers rasjoner.
Er det ingen fersken igjen?
Nei. Ingen fersken igjen.
Noe må ha blitt tiltrukket av sukkeret. Noe med tenner.
Hva har slike tenner?
Sikkert en rotte.
Rotter kommer ikke inn her. Jeg sjekket døren. Den er solid.
Døren er ikke eneste vei inn.
Kan Pusterne komme inn også?
-ZoZo. -Kan de?
Nei, de er for store.
Men en rotte kan.
Om det er en rotte, må den være her et sted.
Vi må holde vakt.
Vi må finne den før den stjeler mer mat.
I mellomtiden må vi redusere rasjonene våre.
De er allerede så små.
Jeg beklager, Zoe.
Jeg gjør det.
Jeg sier det ikke igjen. Spis.
-Jeg vil ikke ha de dumme bønnene. -Husk regel nummer to.
Mist aldri kontrollen.
-La aldri sinnet ta over. -Regel fem: Ikke kall meg ZoZo.
-Jeg ville bare ha fersken. -En tyv stjal dem.
Nå må vi alle gi avkall på noen ting.
Jeg har allerede ingenting.
Jeg må være her. Jeg kan ikke gå ut.
Jeg har ingen andre venner enn Olive og hun kan bare si fem ting.
-Hva med oss? -Hva?
Du sa du ikke har andre venner.
Hva med oss? Er ikke mor og jeg venner?
-Du vet hva jeg mener. -Jeg gjør ikke det.
Jeg synes det er dumt du sier du ikke har noe når du har alt.
-Ja, i orden. -Ja. Se på det.
-Hvor mange dager sa du det var? -Trehundre og én.
Trehundre og én.
Vi skulle ikke ha vært der en eneste av dem.
Men da vi trengte det,-
-fant vi dette skjulestedet-
-og det har gitt oss mat, et hjem, et liv.
Vi kan være de eneste som er igjen, de eneste som er i live.
Hvert eneste av disse merkene er et mirakel.
-Et mirakel? -Ja. Et mirakel.
Denne maten lar deg leve enda en dag.
Det betyr at et nytt merke kan tegnes, eller hva?
Ja, jeg vil tro det.
Du ser disse kalde, bløte bønnene på tallerkenen din?
De er også et slags mirakel.
Om du spiser de bløte miraklene for oss,-
-så kan vi kanskje ta en tur etterpå.
-En tur? Virkelig? -Virkelig.
Men du bør spise fort, fordi jeg har spist mine og vil ha flere.
Forsiktig med den far.
-Den skal dit. Huset til Joey der. -I orden. Vi setter i gang.
Åtte.
Fem, seks, syv. Sylvias Iskrem.
La meg åpne døren.
Døren er åpen.
Klokkene ringer over deg.
Der er Sylvia som står bak disken.
Hun har på seg det dumme kremmerhusformede forkleet.
God morgen, lille Zoe.
Hun gir deg en av disse små rosa plastskjeene.
Du lar den andre hånden din gli over den kalde glassdisken.
Innenfor ser du beholder etter beholder med Sylvias hjemmelagede is.
Men det er ennå tidlig, hun har de beste smakene.
Saltet honning. Sprø Peanøtt Smør Knekk.
Favoritten din selvfølgelig.
Jordbærkake.
Er du der?
Er du fornøyd nå?
Til i morgen.
Du vinner.
Jeg vinner.
-Jeg vinner. -Alt skal bli bra.
Jeg prøver å tro på det. Jeg gjør det.
Men oppdiktet iskrem vil ikke brødfø datteren vår.
-Jeg har sagt det. -Jeg prøver å holde motet oppe.
Og du klarer det. Men hva om hun blir syk?
Vi har allerede gått ned i vekt, alle sammen og nå...
Vi må finne en måte å skaffe mer mat på.
Ekte mat. Jeg går opp på overflaten om jeg må.
Du kan ikke.
-De leter ennå etter oss. -Jeg kan kjempe mot dem.
Det er selvmord og du vet det.
Husker du hva du lovte første gang vi kom hit?
Zoe først. Uansett pris.
Det viktige er at vi ikke har blitt funnet.
-Bortsett fra rotten. -Men bare av en rotte.
Kjære.
Prøv å se det annerledes.
Dette skjulestedet kan være et fengsel eller et hjem.
-Bønner kan være bønner eller de kan... -Mirakelbønner.
-Hvorfor ikke? -Fordi jeg ikke er ni år gammel.
Jeg forstår hva du vil gjøre for ZoZo.
Men jeg tror ikke på mirakler.
-Ikke nå lenger. -Du burde gjøre det.
Dette er livet ditt nå og vi må leve det så godt vi kan.
Hva er ellers poenget?
-Poenget er å bli i live. -Og vi kan gjøre det...
...og bli i live.
Ray?
Hva gjør du?
Lever.
-Vi må være stille. -Slapp av.
Vi ses i kveld.
Ha det gøy.
Mor! Vær så snill!
Zoe!
Mor! Far! De kommer!
Den er vanskelig. En fem og en to.
-Fem delt på to er... -To og en halv.
Flott. Du kan flytte bilen din.
Jeg trodde dette skulle bli noe mer gøy.
Det er fortsatt kjedelig matte. Selv med Kingsville.
Hvis det er så kjedelig, hvorfor smiler Olive ennå?
Det er hennes kunstige smil. Derfor ser hun litt... Du vet.
Skremmende? Jeg mente ikke det.
Hun trenger et bad. Det er alt.
Hva om vi tar en ny runde rundt brettet-
-og så tar vi en pause.
Ok.
Mor? Tror du far har rett?
-Rett i hva da? -Du vet...
...at vi tre er de eneste som er igjen?
-Periskopet? -Det stemmer.
-Hva skal jeg gjøre med det? -Hva tror du?
Jeg vil du skal se opp der.
På overflaten?
Jeg trodde du sa jeg ikke hadde lov til det, gjorde jeg det, var jeg død.
Jeg prøver noe nytt i dag.
Hva?
Slappe av.
Hva ser du?
Ikke noe. Skolen. Lekeplassen.
Ingenting.
Far har rett. Det er bare oss.
-Oss og Olive. -Men ser du oss og Olive?
-Nei. -Ser du døren til skjulestedet?
-Jeg kan ikke se døren. Den er skjult. -Akkurat.
Da vi kom hit, sørget far og jeg for å gjemme døren.
Slik at ingen kan finne oss.
-Så? -Siden...
...du bare ikke kan se noe, betyr ikke det at det ikke er der.
Noen ganger er sannheten gjemt for oss.
Tror du vennene våre kan være der ute?
De har gjemt seg som oss?
De kan være. De må det.
Fordi Pusterne vil være på jakt etter dem?
ZoZo.
Ja, Pusterne vil jakte på dem også.
De hater oss, gjør de ikke? Siden de jakter sånn på oss?
Jeg vet ikke om det er hat. Det er bare...
De er ikke som vi er.
Det gjør dem like redde for oss som vi er for dem.
-På grunn av det som skjedde den dagen? -Ja.
-Du sa Pusterne. -Jeg vet det.
Tyven.
Han er tilbake.
Ikke se.
Hei.
Hva er i veien?
Det er tyven.
Den drittsekken.
Jeg skal drepe den. Bli stående om den prøver å flykte.
Bli her dere. Jeg dreper den.
-Nei, jeg dreper den. -Vi kan ikke drepe den.
Husker dere Thanksgiving hos tante Cathy for noen år siden?
Med den gale pungrotten i bakgården?
Hvem tok seg av den?
-Etter far dreper den, kan vi spise den? -Stille.
-Ta den far. -Pokker.
Far!
-Den slipper unna! Skynd deg! -Jeg vet det.
Far!
Mor!
Det var topp.
Bedre enn da far drepte pungrotten?
Helt klart.
Hva er det?
Gå tilbake.
-Skru den av, far. -Den vil bli ødelagt. Gå tilbake!
-Den brenner Kingsville. -Vi slukker den. Bli her.
Bli her.
Ikke igjen.
Kom igjen, Ray!
Ray! Hjelp meg!
-Ikke ødelegg henne! -Darlene kan ta den!
Ray, kom igjen!
Jeg sa hun var tøff! Gå tilbake!
ZoZo! Jeg sa du skulle bli!
Jeg kan ikke se noe.
Bare vent.
Hvor er ZoZo?
-Zoe? -ZoZo?
ZoZo? ZoZo.
-Hei. -Hva gjør du?
-Fikk du brannskader? -Jeg er bare redd.
Det er ikke noe å være redd for lenger. Vi slukket brannen.
Ingen ble skadet. Selv Olive er ok.
Bare litt skitten, ikke noe mer.
-Alt vil bli i orden. -Nei. Det vil ikke det.
Det vil ikke bli ok.
De vil se det.
Hvem?
Pusterne.
Herregud.
Hallo, bacon.
-Hvor er din lille soussjef i dag? -Gjør seg klar oppe.
Ennå? Hvor lang tid tar det å ta på en badedrakt?
Lenge når du vil prøve å imponere Joey.
-Joey? -Ja, han blir med.
Joey Neary, naboen?
-Han er søt, synes du ikke? -Jeg tror ikke han kan knytte skoene.
Det synes jeg. Joey Neary.
Du husker da ung kjærlighet, gjør du ikke?
Jeg hadde vokst fra lekevåpen da vi datet første gang.
-Jeg liker ikke dette. -Hvorfor sa du ikke noe?
-Sa hva da? -At Joey reiser på ferie.
-Vi skulle leke Marco Polo. -Jeg snakket med Jillian i går.
La det ligge. Vi trenger det ikke.
-Vi må komme oss avgårde. -La alt ligge igjen.
Vi har hva vi trenger.
Kom igjen.
-Hei, Ted. -Det er bra.
-Jillian? -Noe mer?
-Ted, er alt i orden? -Jillian.
-Joey. Hva er det som skjer? -Jeg vil ikke dra.
-Hvorfor må du dra? -Mannen fra staten.
Han sa viruset forandrer folk.
-Hva slags virus? -Kom igjen. Vi må dra.
-Hvor skal dere? -Unnskyld, ingen tid.
-Hva er det som skjer? -Bare ta Zoe så langt bort som mulig.
-Kom igjen, vi drar! -Si Zoe jeg er lei for at vi ikke kan leke.
Ted.
Hvor skal alle?
Jeg henter det. Ikke vær redd.
Bare pakk. Jeg kommer straks.
Pusterne. De vil se det, ikke sant?
Vil de ikke?
Det er solnedgang. Det er ganske for mørkt.
Kanskje.
Kan du se røyk?
Ikke glem regel to, Claire. Vi må være rolige.
-Bli under kontroll. -Jeg må tenke.
Alle innenfor noen kilometer må ha sett røyken.
Pusterne vil komme og ta oss. Jeg vet det.
-La mor og meg snakke. -De vil finne oss.
-Akkurat som Olive drømte. -De vil ikke finne oss.
-De kan. -Hold opp.
Jeg må se hva vi skal gjøre.
Vi skal ikke gjøre noe. Selv om de kan se røyken,-
-og jeg tror ikke de vil det, når de er her, er den borte.
-De vil ikke vite hvor den kom fra. -De vil vite vi er her.
-De vil lete etter oss. -Så la dem komme.
De har lett her flere ganger. De fant oss aldri.
-De vil ikke finne oss nå. -Far har rett. Vi gjemmer oss.
Jeg har sjekket. Ikke sant?
Alle som tror vi er sikre, opp med hånden.
-To mot én. -Tre.
Hva er det?
-Treet har brent. -Hva så?
Brent tre lager aske.
Vi er ikke skjult lenger, er vi?
-Jeg tror ikke de ser det. -Vil du ta den sjansen?
-Jeg har ikke noe valg. -Vi dekker til asken.
Hvordan?
Vi må gå opp til overflaten.
Men hva med tredje regel? Aldri å åpne døren.
Noen regler, selv mors regler, må brytes.
Hvis du hører noe der oppe, noe annet enn meg og far...
-...vil jeg du skal lukke døren bak oss. -Hva?
Jeg blir med dere opp, jeg vil hjelpe.
-Kommer ikke på tale. -Det er Zoe.
-Slutt å se på meg som en baby. -Jeg beskytter deg.
Hva om jeg må beskytte dere? Jeg kan kjempe om jeg må.
Du kan ikke. Min regler gjelder for deg.
Uansett hva som skjer,-
-samme hva du hører, du åpner ikke døren.
-Men... -Du må love meg det.
Lov meg.
Jeg lover.
Vi må være raske. Jeg vil ikke være der lenger enn tre minutter.
Tre minutter.
Ok.
De går denne veien, Olive. Kom igjen.
Nei. Jeg vet ikke hvor de gikk.
Bare dem, Olive. De er ok.
Mor! Far! Se bak dere!
Mor! Far! Skynd dere!
Far!
Mor! Far!
Far!
Mor!
Far!
Hva gjør du? Jeg sa du skulle bli inne.
-Jeg så... -Langsomt. Vi forstår deg ikke.
Pustere.
Pass opp!
Det er bare rådyr.
Ikke noe å være redd for.
Bare Bambi.
-De virket skremt. -Nei, ikke vær dum.
Hun har rett. De flykter.
De flykter fra noe.
Vi må tilbake til skjulestedet.
Forsiktig.
-Hva skjedde? Så du noe? -Stille.
Hva er det, far?
Fottrinn.
-Bare en person. -Hvorfor en?
De reiste alltid i grupper tidligere.
Jeg vet ikke.
Han er kanskje den eneste som så røyken.
Han er på vei hit.
Vi må være stille.
Regel nummer én. La aldri bråk.
-Jeg vet. Jeg prøver. -Prøv enda bedre.
Hører han oss, finner han oss, forstått?
-Forstår du meg? -Zoe, Zoe, Zoe.
Zoe, kom her.
Sett deg.
Hva sier du til å komme oss vekk? Se hva jeg fant.
Med denne bilen-
-kan man kjøre hvor man vil.
Over alt i hele verden.
Når man vil.
-Hvor vil du kjøre? -Sengen min.
-Ja. -Min gamle seng.
Ja.
Et godt valg. Ok.
Du faller sammen i sengen.
Utmattet etter en lang dag.
Du trekker det rosa, varme teppet helt opp til øynene.
Du gir lekedyrene dine en klem.
Puffy Bear, Duck Duck, Cathypillar.
Kysser dem god natt.
Du kjenner viften på nattbordet blåse en myk bris gjennom håret.
Når du kikker opp i taket over deg,-
-hvor vi hang opp de selvlysende stjernene-
-og de skinner for deg.
Det er alltid lys.
Selv når du sover.
Selv når du drømmer.
Er du der?
Ja, jeg er der.
Kan du se stjernene?
La det gå vekk.
Smilet mitt sitter fast.
Fast. Fast. Fast.
Det er ok.
Det er bra. Alt vil bli bra.
Han kan komme hit, kan han ikke?
Hold ut, ikke sant?
Han er for sterk!
Vi må barrikadere døren med noe.
-Noe solid. -Gå! Gå!
-Du kan ikke gå dit! -Be far skynde seg!
-Skynd deg! -Jeg skynder meg!
-Mor? Er du ok? -Jeg er ok. Bli der nede.
Far, skynd deg!
Ray!
-Han er nesten gjennom! -Hold fast!
-Far! -Pass på!
-Gi meg røret! -Kil det under håndtaket!
Pass deg, mor!
Pass deg, Claire! Dø! Dø!
Ray!
Ray! Ray! Ray!
Han kommer seg ikke inn! Den vil holde.
Den vil. Ok.
Hei.
Hold ut?
Hold ut.
Han er ennå der oppe. Hvorfor går han ikke?
Hvorfor går han ikke bort?
Jeg vet ikke.
Han pønsker på noe.
Hva kan han tenke på?
Hvorfor står han der?
Det er hva han gjør.
-Han venter. -Venter på hva?
Resten av dem.
Der er det.
Vanntårnet der borte. Se dere det?
-Når vi er forbi, er vi ute av Kingsville. -Vil vi være sikre?
-Sikre fra de syke folkene? -Ja. Sikre fra de syke folkene.
-Hvorfor drar de tilbake? -Jeg vet ikke.
Jeg trodde du sa vi ikke kunne bli, at det var for farlig.
Men alt er ok nå.
-Tror du det er mulig? -Jeg vet ikke.
Noe må finnes.
Kanskje på AM?
Ray, pass på!
Alle sivilistene fra Kingsville må vende hjem igjen-
-frem til CDC kan stabilisere utbruddet.
Dette er en karanteneordre utstedt av guvernør Schroeder-
-som følge av Kriseloven 11. Det er for deres egen sikkerhet.
Alle sivilistene fra Kingsville må vende hjem igjen-
-frem til CDC kan stabilisere utbruddet.
Dette er en karanteneordre utstedt av guvernør Schroeder-
-som følge av Kriseloven 11. Detter er for deres egen sikkerhet.
Hva er en karantene?
Karantene.
Det betyr at de ikke slipper oss ut.
Vi er fanget her inne?
CDC arbeider tett med Nasjonalgarden for å støtte...
Far, de er her.
Darlene vil ikke holde ut.
Vi trenger noe annet.
Løp!
-Få Zoe på soverommet! -Hold fast!
Den holder ikke lenge.
Ray, hjelp meg!
-Hvor lenge vil den holde? -Noen minutter.
-Vi må komme oss ut! -De blokkerer døren.
Mor, far. Døren er ikke eneste veien ut.
Periskopet.
-Vi kan passe inn. -Jeg vet ikke med deg.
Jeg klarer meg.
Det er klart. Hent ZoZo.
-Er du klar? -Hent ZoZo!
-Kom igjen. -Ray, nå.
-Pass hodet ditt. -Nei.
-Har du henne? -Ja!
Hun er oppe. Kom igjen.
Jeg passer ikke.
Kom igjen.
Slipp den! Hold fast!
-Herregud. -Far? Far!
-Er du ok? -Jeg er ok.
Jeg er ok.
-Ray! -Husk løftet vårt.
Zoe kommer først.
Kom igjen!
Ray! Ray!
Nei, far! Far!
Far!
-Nei! Far! Slipp meg! -Vi kan ikke gjøre noe.
-Vi kan hjelpe ham! -Jeg lovte ham å beskytte deg!
-Samme det!
-Jeg lovte ham! -Jeg hater deg!
-Det er ok. -La meg gå.
Det er ok.
-Vi må løpe. -Hva?
Løp!
-Olive! Olive! -ZoZo! Kom tilbake!
Løp!
-Er du ok? -Ja, jeg er ok.
Kom igjen.
Hvor er vi?
Hvor alt begynte.
-Hva gjør vi? -Løp! Fortsett å løpe!
Pusterne. De kommer!
Hun drømte at de fant oss.
De leter ennå etter oss.
De hater oss, gjør de ikke? Siden de jakter på oss.
-De dro alltid i grupper tidligere. -Jeg kan ikke kjempe mot dem.
-Det er selvmord. -Hva er en karantene?
-Det betyr at de ikke slipper oss ut. -Pusterne.
La oss gå!
La oss komme oss vekk!
-Test dem. -La oss gå! Slipp oss ut!
KARANTENE INGEN UTGANG
Mor, det er et jordskjelv.
Nei, det kan ikke være det.
Kingsville har ikke jordskjelv.
Hvorfor trenger CDC jagerfly?
De vender.
De ba alle vende tilbake til byen.
Mor, far, de kommer.
Vent! Vi må komme oss vekk!
Nei. Det er for langt å gå dit!
-Barneskolen! Der er et tilfluktsrom. -Hva?
-Jeg vet ikke om det er sikkert. -Det er sikrere enn her.
Kom igjen!
-Vi må stikke, folkens. -Kom nå.
-Hvor er det? -Der!
-Hvor er døren? -Der.
-De kommer! Skynd dere! -Ray! Skynd deg!
Kom igjen. Jeg har deg nå.
Kom igjen!
Claire!
Er du ok? Claire?
Jeg er ok.
-Dere andre? -Ja.
Ja. Vi er ok.
Vi er ok.
De har alt her.
Se på all maten.
Hei, Zoe.
Se på alt dette.
Det er...
-Her er bøker, spill og... -Far?
Mer leker enn... Ja?
Hvor lenge må vi bli her?
Jeg vet ikke.
Jeg håper ikke lenge.
Vi må bare vente til de rydder opp i dette.
Kjære, det som skjedde var en misforståelse.
En fryktelig misforståelse.
Det var ingen misforståelse.
Jeg kuttet meg på døren.
Viruset må ha spredd seg med luften. Vi er smittet.
Bare la oss gå.
Samarbeid, svar på mine spørsmål, så gjør jeg hva jeg kan.
-Forstår du? -Ja.
Skjulestedet, hvor lenge har dere vært der?
Fra begynnelsen.
Har dere vært i kontakt med noen andre? Familie? Naboer?
-Det var bare oss. -Far sier vi er de siste igjen.
Zoe. Jeg har en jente på din alder.
Det er synd.
Nei.
Du sa du skulle hjelpe oss.
-På min kommando. -Jeg lar dere ikke røre henne.
Jeg lar dere ikke røre henne!
-Jeg lar dere ikke røre henne! -Ikke mist kontrollen!
-Hold unna! -Det er for farlig!
Hold dere unna.
Husk regel nummer to: Mist aldri kontrollen.
Hold dere unna.
Ikke glem regel to, Claire. Vi må ha kontrollen.
-Vi må være rolige. -Ikke la sinne ta over.
Nei! Nei!
De er annerledes fra oss og det gjør dem redde for oss.
-Vi er ikke dyr. -Av og til holdes sannheten skjult.
Far!
-Kom igjen! -Ta ham ut!
Alle stasjoner, dette er Echo One. Målet er sikret.
-Hvor mange falne? -Fire falne. To mål sikret.
Gunship, QRF har brutt ut. Flere km ute. Vær beredt.
Forsterkninger er på vei.
Du må ikke drepe ham. Det er ok.
Vi er...
Husk regel nummer to. Husk den.
Du kan stoppe det. Du kan stoppe det.
Du kan stoppe det. Sånn ja. Tilbake til meg.
Kom tilbake til meg. Zoe.
Sånn ja.
Hei.
-Mor? -Ja. Det er meg.
-Du reddet meg. Beskyttet meg. -Jeg vet.
-Du kalte meg Zoe. -Jeg vet. Kom her.
Kom igjen. Vi må gå.
Forsiktig.
Du er såret. Her.
Takk.
Hva gjør vi med ham?
Vi lar ham leve.
Mor. Se.
Far.
Jeg elsker deg.
Far.
Jeg går ikke fra deg.
Og om... Blir det ikke langt.
-Nei. -Du kan alltid besøke meg.
Ja.
Bare ta en tur.
Nei.
Er du der?
Nei, far.
Nei.
Vi kan ikke bli her. Vi må dra.
-Hvor? -Vi må gjemme oss.
Mor.
Er du våken?
Mor.
Hvorfor er du våken?
Gå og legg deg.
Jeg kan ikke. Olive er redd.
Hva er det?
-Hva er det med Olive? -Vi hørte noe.
-Jeg tror Pusterne kommer. -Nei, kjære.
Du har et mareritt.
Skynd deg, kjære.
Marco! Marco!
Polo?
Joey Neary?
Jeg fant deg.
Hvem er der nede?
Joey, hvor har du vært?
Herregud.
Ted.
-Er de alle forskjellige som oss? -Ja.
Men det er normalt her.
Kom igjen.
-Ser du den? -Ser hva da?
Solen.
Det betyr 302 nå. 302 dager.
Ikke dager.
Norske tekster: Geir Ebeltoft